ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕЛСІ

(MELSI)

Склад:

діюча
речовина: meloxicam;

1 таблетка
містить
мелоксикаму
7,5 мг або 15 мг;

допоміжні
речовини: натрію
цитрат;
лактоза,
моногідрат;
целюлоза
мікрокристалічна;
повідон;
кремнію діоксид
колоїдний
безводний;
кросповідон;
магнію
стеарат.

Лікарська
форма.  Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
плоскоциліндричної
форми зі
скошеними
краями і
рискою з одного
боку,
світло-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Нестероїдні
протизапальні
і протиревматичні
засоби.
Оксиками. Код
АТХ M01A C06.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Мелоксикам
–
нестероїдний
протизапальний
лікарський
засіб, що
чинить
знеболювальну,
жарознижувальну
і
аналгетичну
дію.
Протизапальна
дія пов’язана
з
гальмуванням
ферментативної
активності
циклооксигенази-2
(ЦОГ-2), що бере
участь у
біосинтезі
простагландинів
у ділянці
запалення.
Меншою мірою мелоксикам
діє на
циклооксигеназу-1
(ЦОГ-1), що бере
участь у
синтезі
простагландину,
який захищає
слизову
оболонку травного
тракту і бере
участь у
регуляції
кровотоку в
нирках.

Фармакокінетика.

Всмоктування.

Мелоксикам
добре
всмоктується
з травного тракту
незалежно
від прийому
їжі. Біологічна
доступність мелоксикаму
становить 89
%. Рівноважна
концентрація
досягається
на 3-5-й день лікування.
Тривалий
прийом препарату
(понад 6
місяців) не
спричиняє
підвищення його
концентрації
у плазмі
крові
порівняно з
показниками
на початку
застосування.

Розподіл.

Приблизно
99 % препарату
зв’язується
з білками
плазми крові.
Мелоксикам
проникає у
синовіальну
рідину, де
його
концентрація
приблизно
наполовину
нижча, ніж у
плазмі крові.
Об’єм
розподілу
становить у
середньому 11 л.

Метаболізм.

Біотрансформація
відбувається
у печінці
шляхом окислення
метильних
груп з утворенням
4 неактивних
метаболітів.

Елімінація
(виведення).

Екскреція
мелоксикаму
відбувається
загалом у
формі
метаболітів.
Менше 5 %
добової
дози
виводиться у
незміненому
вигляді з
калом,
невелика
кількість –
із сечею. Період
напіввиведення
лікарського
засобу
становить 20
годин.

Плазмовий
кліренс
становить 8
мл/хв,
знижується в осіб
літнього
віку.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Короткотривале
симптоматичне
лікування
загострення
остеоартрозу.

Довготривале
симптоматичне
лікування ревматоїдного
артриту та
анкілозивного
спондиліту.

Протипоказання.

– Гіперчутливість
до
мелоксикаму
або до інших
складових
лікарського
засобу, до
активних
речовин з
подібною
дією, таких
як НПЗЗ, ацетилсаліцилова
кислота.
Мелоксикам
не слід
призначати
пацієнтам, у
яких
виникали
симптоми
астми, носові
поліпи,
ангіоневротичний
набряк або
кропив’янка
після
прийому ацетилсаліцилової
кислоти чи
інших НПЗЗ;

– шлунково-кишкова
кровотеча
або перфорація,
пов’язана з
попередньою
терапією НПЗЗ,
в анамнезі;

– активна
або
рецидивуюча
пептична
виразка/кровотеча
в анамнезі
(два або
більше
окремих
підтверджених
випадки
виразки або
кровотечі);

– тяжка
печінкова
недостатність;

– тяжка
ниркова
недостатність
без застосування
діалізу;

– шлунково-кишкова
кровотеча,
цереброваскулярна
кровотеча в
анамнезі або
інші порушення
згортання
крові;

– тяжка
серцева
недостатність;

– протипоказано
для лікування
періопераційного
болю при аортокоронарному
шунтуванні
(АКШ).

– ІІІ
триместр
вагітності;

– вік
пацієнта до 16
років.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Ризики,
пов’язані з
гіперкаліємією

Деякі
лікарські
засоби або
терапевтичні
групи можуть
сприяти
гіперкаліємії:
калієві солі,
калійзберігаючі
діуретики,
інгібітори
ангіотензинперетворюючого
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II,
нестероїдні
протизапальні
препарати,
(низькомолекулярні
або
нефракціоновані)
гепарини,
циклоспорин,
такролімус і
триметоприм.

Початок
гіперкаліємії
може
залежати від того,
чи є пов’язані
з нею
чинники.
Ризик появи
гіперкаліємії
зростає у
разі, якщо
вищезгадані
лікарські засоби
застосовуються
супутньо з
мелоксикамом.

Фармакодинамічні
взаємодії.

Інші
нестероїдні
протизапальні
засоби та
ацетилсаліцилова
кислота ≥ 3
г/дозу. Не
рекомендується комбінація
з іншими НПЗЗ,
включаючи
ацетилсаліцилову
кислоту у
протизапальних
дозах (≥ 500 мг за
1 прийом або ≥ 3 г
загальної
добової дози).

Кортикостероїди
(наприклад
глюкокортикоїди).
Одночасне
застосування
з
кортикостероїдами
потребує
обережності
через
підвищений
ризик
кровотечі
або появи
виразок у травному
тракті.

Антикоагулянти
або гепарин,
що
застосовується
у
геріатричній
практиці або
в
терапевтичних
дозах. Значно
підвищується
ризик
кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та
пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки. НПЗЗ
можуть
посилювати
ефекти
антикоагулянтів,
таких як
варфарин. Не
рекомендується
одночасне
застосування
НПЗЗ та
антикоагулянтів
або гепарину
в геріатричній
практиці або
в
терапевтичних
дозах.

В інших
випадках
(наприклад
при
профілактичних
дозах)
застосування
гепарину
потрібна
обережність
через
підвищений
ризик
кровотеч.
Необхідний
ретельний контроль
МНВ
(міжнародного
нормалізованого
відношення),
якщо
доведена
неможливість
уникнення такої
комбінації.

Тромболітичні
та
антиагрегаційні
лікарські
засоби. Підвищений
ризик
кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та
пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки.

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС). Підвищений
ризик
шлунково-кишкової
кровотечі.

Діуретики,
інгібітори
АПФ та
антагоністи ангіотензину
ІІ. НПЗЗ
можуть
знижувати
ефект
діуретиків
та інших
антигіпертензивних
лікарських
засобів. У
деяких пацієнтів
з порушенням
функції
нирок (таких
як пацієнти з
дегідратацією
або пацієнти
літнього
віку з
порушенням
функції
нирок) одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ або антагоністів
ангіотензину
ІІ та
лікарських
засобів, що
пригнічують
циклооксигеназу,
може призвести
до
подальшого
погіршення
функції нирок,
включаючи
можливу
гостру
ниркову недостатність,
що зазвичай є
оборотною.
Тому
комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю,
особливо
пацієнтам
літнього
віку.
Пацієнтам необхідно
отримувати
адекватну
кількість
рідини, а
також слід
контролювати
ниркову
функцію
після
початку
сумісної
терапії та
періодично
надалі.

Інші
антигіпертензивні
лікарські
засоби
(наприклад β-адреноблокатори). Як і
для
нижчезазначених
лікарських
засобів,
можливе
зниження
антигіпертензивного
ефекту β-блокаторів
(внаслідок
пригнічення
простагландинів
із
судинорозширювальним
ефектом).

Інгібітори
кальциневрину
(наприклад
циклоспорин,
такролімус).
Нефротоксичність
інгібіторів
кальциневрину
може
посилюватися
НПЗЗ
внаслідок
медіації
ефектів
ниркових простагландинів.
Під час
лікування
слід контролювати
ниркову
функцію.
Рекомендований
ретельний
контроль
функції
нирок, особливо
у пацієнтів
літнього
віку.

Внутрішньоматкові
засоби
контрацепції.
Повідомлялося
про зниження
ефективності
внутрішньоматкових
засобів
контрацепції
при
застосуванні
НПЗЗ, але це
потребує
подальшого
підтвердження.

Деферасірокс.

Супутнє
застосування
мелоксикаму
і деферасіроксу
може
підвищити
ризик шлунково-кишкових
побічних
реакцій. Слід
виявляти
обережність
при
комбінуванні
цих лікарських
засобів.

Фармакокінетична
взаємодія:
вплив мелоксикаму
на
фармакокінетику
інших
лікарських
засобів.

Літій. Є дані
щодо НПЗЗ,
які
підвищують
рівень
концентрації
літію у
плазмі крові
(внаслідок
зниження
ниркової
екскреції
літію) до
токсичних
величин. Одночасне
застосування
літію та НПЗЗ
не
рекомендовано.
Якщо
комбінована
терапія
необхідна,
слід
ретельно
контролювати
вміст літію у
плазмі крові
на початку
лікування,
при підборі
дози та при
припиненні
лікування мелоксикамом.

Метотрексат. НПЗЗ
можуть
зменшувати
тубулярну
секрецію метотрексату,
тим самим
підвищуючи
концентрацію
його у плазмі
крові. З цієї
причини не
рекомендується
супутньо
застосовувати
НПЗЗ
пацієнтам,
які приймають
високу дозу метотрексату
(понад
15 мг на тиждень).
Ризик
взаємодії НПЗЗ
і
метотрексату
слід
враховувати
також пацієнтам,
які
отримують
низьку дозу
метотрексату,
зокрема
пацієнтам з
порушеною
функцією
нирок. У разі
якщо
потрібне
комбіноване
лікування,
необхідно
контролювати
показники
крові та
функцію
нирок. Слід
дотримуватися
обережності,
якщо прийом НПЗЗ
і
метотрексату
триває 3 дні
поспіль,
оскільки
плазмовий
рівень
метотрексату
може підвищитися
та посилити
токсичність.
Хоча
фармакокінетика
метотрексату
(15 мг на тиждень)
не зазнала
впливу
супутнього
лікування
мелоксикамом,
слід вважати,
що гематологічна
токсичність
метотрексату
може
зростати при
лікуванні НПЗЗ
(див.
інформацію,
наведену
вище).

Пеметрексед. При
супутньому
застосуванні
мелоксикаму
з пеметрекседом
у пацієнтів з
легкою та
помірною
нирковою
недостатністю
(кліренс креатиніну
від 45 до 79 мл/хв),
прийом
мелоксикаму
слід
призупинити
на 5 днів до
введення
пеметрекседу,
в день
введення, і
на 2 дні після
введення.
Якщо
комбінація
мелоксикаму
з пеметрекседом
необхідна,
пацієнти
повинні
ретельно
контролюватися,
особливо щодо
появи
мієлосупресії
та побічних
реакцій з
боку
травного
тракту. У
пацієнтів з
тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну
нижче 45 мл/хв)
супутнє
застосування
мелоксикаму
з
пеметрекседом
не
рекомендується.

У пацієнтів
з нормальною
функцією
нирок (кліренс
креатиніну ≥
80 мл/хв), дози 15
мг мелоксикаму
можуть
знизити
елімінацію
пеметрекседу,
а, отже,
збільшити
частоту
виникнення побічних
реакцій
пов’язаних з
пеметрекседом.
Таким чином,
слід
виявляти
обережність
при
призначенні
15 мг
мелоксикаму
одночасно з пеметрекседом
для
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок
(кліренс
креатиніну ≥
80 мл / хв).

Фармакокінетична
взаємодія:
вплив інших лікарських
засобів на
фармакокінетику
мелоксикаму.

Холестирамін.
Холестирамін
прискорює
виведення
мелоксикаму
внаслідок
порушення
внутрішньопечінкової
циркуляції,
тому кліренс
мелоксикаму
підвищується
на 50 %, а період
напіввиведення
знижується
до 13±3 годин. Ця
взаємодія є
клінічно
значущою.

Не
виявлено
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії
при
одночасному
прийомі з
антацидами,
циметидином
та
дигоксином.

Особливості
застосування.

Побічні
реакції
можна
мінімізувати
шляхом
застосування
найменшої
ефективної
дози
протягом
найкоротшої
тривалості
лікування,
необхідної
для контролю
симптомів
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» та
інформацію
щодо
шлунково-кишкових
і
серцево-судинних
ризиків»
нижче).

Рекомендовану
максимальну
добову дозу не
можна
перевищувати
у разі
недостатнього
терапевтичного
ефекту, також
не слід
застосовувати
додатково НПЗЗ,
тому що це
може
підвищити
токсичність,
тоді як
терапевтичні
переваги не
доведені. Слід
уникати
одночасного
застосування
мелоксикаму
з НПЗЗ,
включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази-2.

Мелоксикам
не
застосовують
для
полегшення
гострого
болю.

У разі
відсутності
покращання
після
декількох
днів
застосування
препарату
клінічні
переваги
лікування
слід повторно
оцінити.

Слід
звернути
увагу на
езофагіт,
гастрит та/або
пептичну
виразку в
анамнезі з
метою
забезпечення
їх повного
лікування
перед
початком
терапії
мелоксикамом.
Слід бути уважними
щодо
можливого
прояву
рецидиву у
пацієнтів,
які
лікувалися
мелоксикамом,
та пацієнтів
з такими
випадками в
анамнезі.

Шлунково-кишкові
порушення.

Як і при
застосуванні
інших НПЗЗ,
потенційно
летальні
шлунково-кишкова
кровотеча,
виразка або
перфорація
можуть виникнути
у будь-який
час у процесі
лікування
при
наявності
або без
попередніх
симптомів
або
серйозних
шлунково-кишкових
захворювань
в анамнезі.

Ризик
шлунково-кишкової
кровотечі,
виразки або
перфорації
вищий при
підвищенні
дози НПЗЗ у
пацієнтів з
виразкою в
анамнезі,
особливо
ускладненою
кровотечею
або
перфорацією,
та у
пацієнтів
літнього
віку. Таким
пацієнтам
слід
починати
лікування з
найменшої ефективної
дози. Для
таких
пацієнтів, а
також для
пацієнтів,
які
потребують
сумісного
застосування
низької дози
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших
лікарських
засобів, що
підвищують
шлунково-кишкові
ризики, слід
розглянути
комбіновану
терапію із захисними
лікарськими
засобами
(такими як
місопростол
або
інгібітори протонної
помпи) (див.
інформацію
нижче, та розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти зі
шлунково-кишковою
токсичністю
в анамнезі,
особливо
пацієнти
літнього віку,
повинні повідомляти
про всі
незвичні
абдомінальні
симптоми
(особливо
шлунково-кишкові
кровотечі),
головним
чином на
початкових
етапах
лікування.

Пацієнтам,
які
одночасно
застосовують
лікарські
засоби, що
можуть
підвищити
ризик виразки
або
кровотечі,
зокрема
гепарин як
радикальну
терапію або в
геріатричній
практиці,
антикоагулянти,
такі як
варфарин, або
інші
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби,
включаючи
ацетилсаліцилову
кислоту в
дозах ≥ 500 мг за 1
прийом або ≥ 3
г загальної
добової дози,
застосування
мелоксикаму
не
рекомендується.

При
виникненні
шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки у
пацієнтів,
які
застосовують
мелоксикам,
слід
відмінити
лікування.

НПЗЗ слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі
(виразковий коліт,
хвороба
Крона),
оскільки ці
стани можуть
загострюватися.

Порушення
з боку
печінки.

До 15 %
пацієнтів,
які
застосовують
НПЗЗ
(включаючи МЕЛСІ), можуть
мати
підвищені
значення
одного або
більше
печінкових
тестів. Такі лабораторні
відхилення
можуть прогресувати,
можуть
залишатися
незмінними
або можуть
бути
тимчасовими
при продовженні
лікування.
Помітні
підвищення
АЛТ або АСТ
(приблизно у 3
та більше
разів вище
норми)
спостерігалися
у 1 % пацієнтів
під час
досліджень з НПЗЗ.
Додатково
повідомлялося
про рідкісні
випадки
тяжкої
печінкової
реакції,
включаючи
жовтяницю та
блискавичний
летальний
гепатит,
некроз
печінки та
печінкову
недостатність,
деякі з них –
з летальним
наслідком.

Якщо є
підозра на
печінкову
дисфункцію
або у
пацієнта
спостерігається
відхилення
печінкових
тестів,
потрібно
оцінити стан
пацієнта щодо
розвитку
симптомів
більш тяжкої
печінкової
недостатності
впродовж
терапії препаратом.
Якщо
симптоми зіставні
з розвитком
печінкових
захворювань
або якщо
спостерігаються
системні
прояви захворювання
(наприклад
еозинофілія,
висипання),
то застосування
препарату МЕЛСІ
слід
припинити.

Серцево-судинні
порушення.

Рекомендується
ретельний нагляд
за
пацієнтами з
артеріальною
гіпертензією
та/або із
застійною
серцевою
недостатністю
від легкого
до помірного
ступеня в
анамнезі,
оскільки при
терапії НПЗЗ
спостерігалися
затримка
рідини та
набряк.

Пацієнтам
із факторами
ризику
рекомендується
спостереження
за
артеріальним
тиском на
початку
терапії,
особливо на
початку
курсу лікування
мелоксикамом.

За наявними
даними застосування
деяких НПЗЗ
(особливо у
високих
дозах та при
тривалому лікуванні)
дещо підвищує
ризик
судинних
тромботичних
явищ (наприклад
інфаркту
міокарда або
інсульту).
Недостатньо
даних для
виключення
такого ризику
при
застосуванні
мелоксикаму.

Пацієнтам з
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою
недостатністю,
встановленою
ішемічною
хворобою
серця, периферичним
артеріальним
захворюванням
та/або цереброваскулярним
захворюванням
слід проводити
терапію
мелоксикамом
лише після ретельного
аналізу.
Подібний
аналіз
необхідний
до початку
довготривалого
лікування
пацієнтів з
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
(таких як
артеріальна
гіпертензія,
гіперліпідемія,
цукровий
діабет, паління).

НПЗЗ збільшують
ризик
серйозних
серцево-судинних
тромботичних
ускладнень,
інфаркту міокарда
та інсульту,
які можуть
мати летальний
наслідок.
Збільшення
ризику пов’язано
з тривалістю
застосування.
Пацієнти із
серцево-судинними
захворюваннями
або
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
мають підвищений
ризик.

Порушення
з боку шкіри.

При
застосуванні
НПЗЗ у
поодиноких
випадках
спостерігалися
серйозні
шкірні
реакції,
деякі з них
були летальними,
включаючи
ексфоліативний
дерматит,
синдром
Стівенса-Джонсона
і токсичний
епідермальний
некроліз.
Найвищий
ризик появи
таких
реакцій
спостерігався
на початку
лікування,
при цьому у
більшості
випадків
такі реакції
з’являлися
протягом
першого
місяця
лікування.
При першій
появі
шкірних
висипів,
уражень
слизових
оболонок або
інших ознак
гіперчутливості
необхідно припинити
застосування
мелоксикаму.

Якщо у
пацієнта
виявили
синдром
Стівенса-Джонсона
або
токсичний
епідермальний
некроліз під
час
лікування
мелоксикамом,
застосування
препарату не
можна
відновлювати
у будь-який
час у
майбутньому.

Анафілактичні
реакції.

Як і при
застосуванні
інших НПЗЗ,
анафілактичні
реакції
можуть
спостерігатися
у пацієнтів
без відомої
реакції на
МЕЛСІ. Препарат
не слід
застосовувати
пацієнтам з
аспіриновою
тріадою. Цей
симптоматичний
комплекс виникає
у пацієнтів з
бронхіальною
астмою, у
яких спостерігалися
риніти з
назальними
поліпами чи
без таких або
у яких
проявлявся
тяжкий,
потенційно летальний
бронхоспазм
після
застосування
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших НПЗЗ.
Слід вжити
заходів
невідкладної
допомоги при
виявленні
анафілактоїдної
реакції.

Параметри
печінки та
функція
нирок.

Як
і при
лікуванні
більшістю НПЗЗ,
описано
поодинокі
випадки
підвищення
рівня
трансаміназ
у сироватці
крові, підвищення
рівня
білірубіну в
сироватці
крові або
інших
параметрів
функції
печінки, як і
підвищення
креатиніну в
сироватці
крові та
азоту сечовини
крові, інші
відхилення. У
більшості
випадків ці відхилення
були
незначні і
мали
тимчасовий
характер. При
значних або
стійких
відхиленнях
застосування
мелоксикаму
слід
припинити та
провести
контрольні
тести.

Функціональна
ниркова
недостатність.

НПЗЗ
шляхом
пригнічення
судинорозширювального
впливу
ниркових
простагландинів
можуть
індукувати
функціональну
ниркову недостатність
внаслідок
зниження
клубочкової
фільтрації.
Цей побічний
ефект є дозозалежним.
На початку
лікування
або після
збільшення
дози рекомендується
ретельний нагляд
щодо діурезу
та ниркової
функції у
пацієнтів із
такими
факторами
ризику:

– літній
вік;

– супутнє
застосування
з
інгібіторами
АПФ, антагоністами
ангіотензину
ІІ, сартанами,
діуретиками;

– гіповолемія
(будь-якого
генезу);

– застійна
серцева
недостатність;

– ниркова
недостатність;

– нефротичний
синдром;

– люпус-нефропатія;

– тяжкий
ступінь
печінкової
дисфункції
(сироватковий
альбумін < 25 г/л
або ≥ 10 за
класифікацією
Чайлда-П’ю).

У поодиноких
випадках НПЗЗ
можуть
призводити
до
інтерстиціальних
нефритів,
гломерулонефритів,
ренальних медулярних
некрозів або
нефротичних
синдромів.

Доза
мелоксикаму
для
пацієнтів з
термінальною
нирковою
недостатністю,
які знаходяться
на діалізі,
не повинна
перевищувати
7,5 мг.
Пацієнтам з
нирковою
недостатністю
від легкого
до помірного
ступеня дозу
можна не
знижувати
(рівень
кліренсу креатиніну
більше 25 мл/хв).

Затримка
натрію, калію
та води.

НПЗЗ
можуть
посилити
затримку
натрію, калію
та води і
вплинути на
натрійуретичні
ефекти
діуретиків.
Крім того, може
спостерігатися
зниження
антигіпертензивного
ефекту
гіпотензивних
лікарських
засобів. Як
результат у
чутливих
пацієнтів
можуть загострюватися
набряк,
серцева
недостатність
або
артеріальна
гіпертензія.
Тому пацієнтам
із такими
ризиками
рекомендується
проведення
клінічного
моніторингу.

Гіперкаліємія.

Гіперкаліємії
може сприяти
цукровий діабет
або
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
підвищують
каліємію. У
таких випадках
потрібно
регулярно
проводити контроль
рівнів калію.

Комбінація
з
пеметрекседом

У
пацієнтів з
легкою та
помірною
нирковою недостатністю,
які
отримують
пеметрексед,
лікування
мелоксикамом
потрібно
призупинити
принаймні на
5 днів до
введення
пеметрекседу,
в день
введення, і
щонайменше
на 2 дні після
введення.

Інші
застереження
та заходи
безпеки.

Побічні
реакції
часто гірше
переносять пацієнти
літнього
віку, слабкі
або
ослаблені
хворі, які
потребують
ретельного
нагляду. Як і при
лікуванні
іншими НПЗЗ,
потрібно
бути
обережними
щодо хворих
літнього віку,
в яких більш
імовірне
зниження
функції
нирок,
печінки та
серця.
Пацієнти
літнього
віку мають
вищу частоту
виникнення
побічних
реакцій на НПЗЗ,
особливо
шлунково-кишкових
кровотеч та перфорацій,
що можуть
бути
летальними.

Meлоксикам,
як і
будь-який інший
НПЗЗ, може
маскувати
симптоми
інфекційних
захворювань.

Застосування
мелоксикаму
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію і не
рекомендований
жінкам, які
хочуть
завагітніти.
Тому для
жінок, які
планують
вагітність
або
проходять
обстеження з
приводу
безпліддя,
слід
розглянути
можливість
припинення
прийому
мелоксикаму.

До складу
препарату
входить
лактоза, тому
цей препарат
не
рекомендується
приймати пацієнтам
з рідкісною
вродженою
непереносимістю
галактози,
дефіцитом
лактази або
порушенням
всмоктування
глюкози чи
галактози.

Маскування
запалення та
гарячки.

Фармакологічна
дія
препарату
щодо зменшення
гарячки та
запалення
може
ускладнити
діагностику
при
підозрюваному
неінфекційному
больовому
стані.

Лікування
кортикостероїдами.

МЕЛСІ не
може бути імовірним
замісником
кортикостероїдів
при лікуванні
кортикостероїдної
недостатності.

Гематологічні
ефекти.

Анемія може
спостерігатися
у пацієнтів,
які
отримують НПЗЗ,
включаючи МЕЛСІ.
Це може бути
пов’язано з
затримкою
рідини,
шлунково-кишковою
кровотечею
невідомого
походження чи
макроскопічною
або
неповністю
описаним впливом
на
еритропоез.
Пацієнтам
при довготривалому
лікуванні НПЗЗ,
включаючи
мелоксикам,
слід
контролювати
гемоглобін
або гемокрит,
якщо наявні
симптоми
анемії.

НПЗЗ
гальмують
агрегацію
тромбоцитів
та можуть
подовжити
час
кровотечі у
деяких
пацієнтів. На
відміну від ацетилсаліцилової
кислоти, їх
вплив на
функцію
тромбоцитів
кількісно
менший,
короткочасний
та оборотний.
Слід ретельно
контролювати
стан
пацієнтів, які
приймають МЕЛСІ
і у яких
можливі
побічні
впливи на
функцію
тромбоцитів,
зокрема
розлади
згортання крові,
та пацієнтів,
які
отримують
антикоагулянти.

Застосування
пацієнтам з
наявною
астмою.

Пацієнти з
астмою
можуть мати
аспіринчутливу
астму.
Застосування
ацетилсаліцилової
кислоти (аспірину)
пацієнтам з
аспіринчутливою
астмою
асоційоване
з тяжким
бронхоспазмом,
який може
бути летальним.
З огляду на
перехресну
реакцію,
включаючи
бронхоспазм,
між ацетилсаліциловою
кислотою та
іншими НПЗЗ МЕЛСІ
не слід
застосовувати
пацієнтам,
чутливим до ацетилсаліцилової
кислоти
(аспірину), і
слід
обережно
призначати
пацієнтам з бронхіальною
астмою.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Фертильність.
Мелоксикам,
як і інші
лікарські
засоби, що інгібують
синтез
циклооксигенази/простагландину,
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію і не
рекомендований
жінкам, які хочуть
завагітніти.
Тому для
жінок, які
планують
вагітність
або
проходять
обстеження з
приводу
безпліддя,
слід
розглянути
можливість
припинення
застосування
мелоксикаму.

Вагітність.
Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
впливати на
вагітність
та/або
розвиток
ембріона і
плода. Дані
епідеміологічних
досліджень
дають змогу
припустити
збільшення
ризику
викидня та
розвитку
пороків
серця і
гастрошизисів
після застосування
інгібіторів
синтезу
простагландинів
у ранній
період
вагітності.
Абсолютний ризик
розвитку
пороків
серця
збільшився з
менш ніж 1 % до
близько 1,5 %.
Вважається,
що цей ризик
збільшується
з підвищенням
дози та
тривалості
лікування.

У період І та
ІІ триместрах
вагітності
мелоксикам
не слід
застосовувати,
за винятком
нагальної
потреби. Для
жінок, які
намагаються
завагітніти, та
у період І та
ІІ триместрах
вагітності дози
та
тривалість
лікування
мелоксикамом
повинні бути мінімальними.

У ІІІ
триместрі
вагітності
всі
інгібітори
синтезу
простагландинів
створюють
для плода
ризик:

-     серцево-легеневої
токсичності
(з передчасним
закриттям
артеріальної
протоки та легеневою
гіпертензією);

-     порушення
функції
нирок, що
може
розвинутися
у ниркову
недостатність
з олігогідрамніоном.

Ризики
для матері в
останні
терміни
вагітності
та новонародженого;

-     можливість
подовження
часу
кровотечі, протиагрегаційного
ефекту
навіть при
дуже низьких
дозах;

-     пригнічення
скорочень
матки, що
призводить
до затримки
або
затягування
пологів.

Тому
мелоксикам
протипоказаний
у ІІІ триместрі
вагітності.

Годування
груддю. Хоча
конкретних
даних щодо
препарату
немає, про НПЗЗ
відомо, що
вони можуть
проникати у
грудне
молоко, тому
застосування
не
рекомендовано
жінкам, які
годують
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спеціальних
досліджень
щодо впливу
препарату на
здатність
керувати
автомобілем або
працювати з
іншими
механізмами
немає. На
основі
фармакодинамічного
профілю та побічних
реакцій, що
спостерігалися,
можна
припустити,
що мелоксикам
не впливає
або має
незначний
вплив на
зазначену
діяльність.
Проте
пацієнтам, у
яких
спостерігалися
розлади
функції зору,
включаючи
нечіткість
зору,
запаморочення,
сонливість,
вертиго або
інші порушення
центральної
нервової
системи,
рекомендовано
утриматися
від
керування
автомобілем або
роботи з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Застосовують
перорально.

Загальну
добову
кількість
лікарського
засобу слід
застосовувати
разово,
запиваючи
водою або
іншою
рідиною, під
час прийому
їжі.

Побічні
реакції
можна
мінімізувати
шляхом
застосування
найменшої
ефективної
дози
протягом
найкоротшої
тривалості
лікування,
необхідної
для контролю
симптомів. Слід
періодично
оцінювати
потребу
пацієнта в
симптоматичному
полегшенні
та відповідь
на лікування.

Загострення
остеоартрозу:

7,5 мг/добу (1
таблетка 7,5 мг
або половина
таблетки 15 мг).
Якщо
необхідно,
дозу можна
збільшити до
15 мг/добу (1
таблетка 15 мг
або 2
таблетки 7,5 мг).

Ревматоїдний
артрит,
анкілозивний
спондиліт:

15 мг/добу (1
таблетка 15 мг
або 2
таблетки 7,5 мг).

Також див. розділ
«Особливі
категорії
пацієнтів».

Відповідно  до терапевтичного
ефекту дозу
можна
зменшити до 7,5
мг/добу (1
таблетка 7,5 мг
або половина
таблетки 15 мг).

Не
перевищувати
дозу 15 мг/добу.

Особливі
категорії
пацієнтів.

Пацієнти
літнього
віку та
пацієнти з
підвищеним
ризиком
розвитку
побічних
реакцій.

Рекомендована
доза для
довготривалого
лікування
ревматоїдного
артриту та
анкілозивного
спондиліту
для
пацієнтів
літнього
віку становить
7,5 мг на добу.
Пацієнтам з
підвищеним
ризиком
розвитку
побічних
реакцій слід
починати
лікування з 7,5
мг на добу.

Ниркова
недостатність.

Для
пацієнтів із
тяжкою
нирковою
недостатністю,
які
знаходяться
на діалізі,
доза не повинна
перевищувати
7,5 мг на добу. Пацієнтам
із легкою та
середньою
нирковою
недостатністю
(а саме
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
вище 25 мл/хв)
зниження
дози не
потрібне
(щодо
пацієнтів з
тяжкою нирковою
недостатністю
без
застосування
діалізу див.
розділ
«Протипоказання»).

Печінкова
недостатність.

Пацієнтам
із легкою та
середньою
печінковою
недостатністю
зниження
дози не потрібне
(щодо
пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
див. розділ
«Протипоказання»).

Діти.

Протипоказаний
дітям віком
до 16 років.

Передозування.

Симптоми
гострого
передозування
НПЗЗ
зазвичай
обмежуються
летаргією,
сонливістю,
нудотою,
блюванням та
епігастральним
болем, які в
цілому є
оборотними
при підтримуючій
терапії. Може
виникнути
шлунково-кишкова
кровотеча.
Тяжке
отруєння
може призвести
до артеріальної
гіпертензії,
гострої
ниркової
недостатності,
дисфункції
печінки,
пригнічення дихання,
коми, судом,
серцево-судинної
недостатності
та зупинки
серця.
Повідомлялося
про
анафілактоїдні
реакції при
терапевтичному
застосуванні
НПЗЗ, що
також може
спостерігатися
при
передозуванні.

При
передозуванні
НПЗЗ
пацієнтам
рекомендовано
симптоматичні
та
підтримуючі
заходи.
Дослідження
показали
прискорення
виведення
мелоксикаму
шляхом
прийому 4
пероральних
доз
холестираміну
3 рази на добу.

Побічні
реакції.

Наявні дані дозволяють
припустити,
що
застосування
деяких НПЗЗ
(особливо у
високих
дозах та при
тривалому лікуванні)
пов’язане з деяким
підвищенням
ризику
судинних
тромботичних
явищ
(наприклад
інфаркту
міокарда або
інсульту).

Набряк,
артеріальна
гіпертензія
та серцева
недостатність
спостерігалися
при лікуванні
НПЗЗ.

Більшість
побічних
ефектів, що
спостерігаються,
шлунково-кишкового
походження.
Може
спостерігатися
пептична
виразка, перфорація
або
шлунково-кишкова
кровотеча, іноді
летальна,
особливо у
пацієнтів
літнього віку.
Після
застосування
спостерігалися
нудота,
блювання,
діарея,
метеоризм,
запор, диспепсія,
абдомінальний
біль, мелена,
блювання
кров’ю,
виразковий
стоматит,
загострення
коліту та
хвороби
Крона. З
меншою
частотою
спостерігався
гастрит.

З боку
системи крові:
анемія,
відхилення
показників
аналізу
крові від норми
(включаючи
зміну
кількості
лейкоцитів),
лейкопенія,
тромбоцитопенія.
Повідомлялося
про дуже
рідкі
випадки агранулоцитозу.

З
боку імунної
системи: алергічні
реакції,
окрім
анафілактичних
або анафілактоїдних; анафілактична
реакція,
анафілактоїдна
реакція,
включаючи
шок.

З
боку психіки: зміна
настрою,
нічні
кошмари,
сплутаність
свідомості,
дезорієнтація,
безсоння.

З
боку
нервової
системи:
головний
біль,
запаморочення,
сонливість.

З
боку органів
зору: розлади
функції зору,
що включають
нечіткість
зору; кон’юнктивіт.

З
боку органів
слуху: вертиго,
дзвін у
вухах.

З
боку
серцево-судинної
системи:
відчуття
серцебиття, підвищення
артеріального
тиску,
припливи.

Повідомлялося
про серцеву
недостатність,
пов’язану з
лікуванням НПЗЗ.

З
боку
дихальної
системи: бронхіальна
астма у
пацієнтів з
алергією на ацетилсаліцилову
кислоту та
інші НПЗЗ,
інфекції
верхніх
дихальних
шляхів, кашель.

З
боку
травного
тракту: диспепсія,
нудота,
блювання,
біль у
животі, запор,
метеоризм,
діарея, прихована
або
макроскопічна
шлунково-кишкова
кровотеча,
стоматит,
гастрит,
відрижка,
коліт,
гастродуоденальна
виразка,
езофагіт,
шлунково-кишкова
перфорація.

Шлунково-кишкова
кровотеча,
виразка або перфорація
можуть бути
тяжкими та
потенційно летальними,
особливо у
пацієнтів
літнього віку.

З
боку
гепатобіліарної
системи: порушення
показників
функції
печінки (наприклад
підвищення
трансаміназ
або білірубіну),
гепатит,
жовтяниця,
печінкова
недостатність.

З
боку шкіри: ангіоневротичний
набряк, свербіж,
висипання,
синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
кропив’янка, бульозний
дерматит,
мультиформна
еритема,
реакції
фоточутливості,
ексфоліативний
дерматит.

З
боку
сечовидільної
системи:
затримка
натрію та
води,
гіперкаліємія,
зміни показників
функції
нирок
(підвищення
креатиніну
та/або
сечовини
сироватки
крові), гостра
ниркова
недостатність,
зокрема у пацієнтів
з факторами
ризику,
інфекції
сечовивідних
шляхів,
порушення частоти
сечовипускання.

Загальні
розлади: набряк,
включаючи
набряк
нижніх
кінцівок;
грипоподібні
симптоми.

З
боку кістково-м’язової
системи:
артралгія,
біль у спині,
симптоми, пов’язані
з суглобами.

Окремі
серйозні
та/або часті
побічні реакції.

Повідомлялося
про дуже
рідкі
випадки агранулоцитозу
у пацієнтів,
які лікувалися
мелоксикамом
та іншими
потенційно мієлотоксичними
лікарськими
засобами.

Побічні
реакції, які
не
спостерігалися
під час
застосування
препарату,
але які є характерними
для інших
сполук класу.

Органічне
ниркове
ураження, що,
ймовірно, призводить
до гострої
ниркової
недостатності:
повідомлялося
про дуже
рідкі
випадки
інтерстиціального
нефриту,
гострого
тубулярного
некрозу,
нефротичного
синдрому та
папілярного
некрозу.

Термін
придатності. 5
років.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній
упаковці при температурі
не вище 25 °С.

Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері; по 2
блістери в
коробці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«АСТРАФАРМ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Україна,
08132, Київська
обл.,
Києво-Святошинський
р-н, м. Вишневе,
вул.
Київська, 6.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

МЕЛСИ

(MELSI)

Состав:

действующее
вещество: meloxicam;

1
таблетка содержит
мелоксикама 7,5
мг или 15 мг;

вспомогательные
вещества: натрия
цитрат;
лактоза,
моногидрат;
целлюлоза микрокристаллическая;
повидон;
кремния диоксид
коллоидный
безводный;
кросповидон;
магния
стеарат.

Лекарственная
форма. Таблетки.

Основные
физико-химические
свойства: таблетки
плоскоцилиндрической
формы со
скошенными
краями и
риской с одной
стороны, светло-желтого
цвета.

Фармакотерапевтическая
группа.

Нестероидные
противовоспалительные
и противоревматические
средства.
Оксикамы.

Код АТХ M01A C06.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Мелоксикам
–
нестероидное
противовоспалительное
лекарственное
средство,
оказывающее
обезболивающее,
жаропонижающее
и
аналгетическое
действие. Противовоспалительное
действие
связано с
торможением
ферментативной
активности
циклооксигеназы-2
(ЦОГ-2),
принимающей
участие в
биосинтезе
простагландинов
в области
воспаления. В
меньшей
степени
мелоксикам
действует на
циклооксигеназу-1
(ЦОГ-1),
принимающую
участие в
синтезе
простагландина,
который
защищает
слизистую
оболочку
пищеварительного
тракта и
принимает
участие в
регуляции кровотока
в почках.

Фармакокинетика.

Всасывание.

Мелоксикам
хорошо всасывается
из пищеварительного
тракта независимо
от приема пищи.
Биологическая
доступность мелоксикама
составляет 89
%. Равновесная
концентрация
достигается
на 3-5-й день лечения.
Длительный
прием препарата
(свыше 6 месяцев)
не вызывает повышения
его
концентрации
в плазме крови
по сравнению с
показателями
в начале применения.

Распределение.

Приблизительно
99 % препарата связывается
с белками
плазмы крови.
Мелоксикам
проникает в
синовиальную
жидкость, где
его
концентрация
приблизительно
наполовину
ниже, чем в
плазме крови.
Объем распределения
составляет в
среднем 11 л.

Метаболизм.

Биотрансформация
происходит в
печени путем
окисления
метильных
групп с образованием
4 неактивных
метаболитов.

Элиминация
(выведение).

Экскреция
мелоксикама происходит
в общем в
форме метаболитов.
Меньше 5 % суточной
дозы выводится
в неизмененном
виде с калом,
небольшое количество
– с мочой. Период
полувыведения
лекарственного
средства составляет
20 часов.

Плазменный
клиренс составляет
8 мл/мин, снижается
у лиц пожилого
возраста.

Клинические
характеристики.

Показания.

Кратковременное
симптоматическое
лечение обострения
остеоартроза.

Длительное
симптоматическое
лечение ревматоидного
артрита и анкилозирующего
спондилита.

Противопоказания.

– Гиперчувствительность
к
мелоксикаму или
к другим составляющим
лекарственного
средства, к
активным веществам
с подобным действием,
таких как НПВС,
ацетилсалициловая
кислота.
Мелоксикам не
следует назначать
пациентам, у
которых возникали
симптомы
астмы, носовые
полипы, ангионевротический
отек или крапивница
после приема
ацетилсалициловой
кислоты или другим
НПВС;

– желудочно-кишечное
кровотечение
или перфорация,
связанная с
предыдущей
терапией НПВС,
в анамнезе;

– активная или
рецидивирующая
пептическая язва/кровотечение
в анамнезе
(два или больше
отдельных подтвержденных
случаев язвы или
кровотечения);

– тяжелая печеночная
недостаточность;

– тяжелая почечная
недостаточность
без применения
диализа;

– желудочно-кишечное
кровотечение,
цереброваскулярное
кровотечение
в анамнезе или
другие нарушения
свертывания
крови;

– тяжелая сердечная
недостаточность;

– противопоказано
для лечения
периоперационной
боли при аортокоронарном
шунтировании
(АКШ).

– ІІІ
триместр беременности;

– возраст пациента
до 16 лет.

Взаимодействие
с другими лекарственными
средствами и другие
виды взаимодействий.

Риски,
связанные с
гиперкалиемией

Некоторые
лекарственные
средства или
терапевтические
группы могут
способствовать
гиперкалиемии:
калиевые
соли,
калийсберегающие
диуретики,
ингибиторы
ангиотензинпревращающего
фермента
(АПФ),
антагонисты
рецепторов
ангиотензина
II,
нестероидные
противовоспалительные
препараты,
(низкомолекулярние
или нефракционированные)
гепарины,
циклоспорин,
такролимус и
триметоприм.

Начало
гиперкалиемии
может зависеть
от того, есть
ли связанные с
ней факторы.
Риск появления
гиперкалиемии
возрастает в
случае, если
вышеприведенные
лекарственные
средства применяются
вместе с
мелоксикамом.

Фармакодинамические
взаимодействия.

Другие
нестероидные
противовоспалительные   средства
и   ацетилсалициловая
кислота ≥ 3
г/дозу. Не
рекомендуется комбинация
с другими НПВС,
включая
ацетилсалициловую
кислоту в
противовоспалительных
дозах (≥ 500 мг в 1
прием или ≥ 3 г общей
суточной дозы).

Кортикостероиды
(например
глюкокортикоиды).
Одновременное
применение с
кортикостероидами
требует осторожности
из-за повышенного
риска
кровотечения
или появления
язв в пищеварительном
тракте.

Антикоагулянты
или гепарин, применяемые
в гериатрической
практике или
в терапевтических
дозах.
Значительно
повышается
риск
кровотечений
вследствие угнетения
функции
тромбоцитов и
повреждения
гастродуоденальной
слизистой
оболочки. НПВС
могут усиливать
эффекты
антикоагулянтов,
таких как
варфарин. Не
рекомендуется
одновременное
применение НПВС
и
антикоагулянтов
или гепарина
в гериатрической
практике или
в терапевтических
дозах.

В других
случаях (например при
профилактических
дозах) применения
гепарина нужна
осторожность
из-за повышенного
риска
кровотечений.
Необходим тщательный
контроль МНС
(международного
нормализированного
соотношения),
если доказана
невозможность
избежать
такой комбинации.

Тромболитические
и
антиагрегационные
лекарственные
средства. Повышенный
риск
кровотечений
вследствие угнетения
функции
тромбоцитов и
повреждения
гастродуоденальной
слизистой
оболочки.

Селективные
ингибиторы обратного
захвата
серотонина (СИОЗС). Повышенный
риск желудочно-кишечного
кровотечения.

Диуретики,
ингибиторы
АПФ и антагонисты
ангиотензина
ІІ. НПВС
могут снижать
эффект диуретиков
и других
антигипертензивных
лекарственных
средств. У некоторых
пациентов с нарушениями
функции почек
(таких как
пациенты с
дегидратацией
или пациенты пожилого
возраста с нарушениями
функции почек)
одновременное
применение ингибиторов
АПФ или
антагонистов
ангиотензина
ІІ и лекарственных
средств, угнетающих
циклооксигеназу,
может
привести к
дальнейшему ухудшению
функции почек,
включая возможную
острую почечную
недостаточность,
которая обычно
является обратимой.
Поэтому комбинацию
следует применять
с осторожностью,
особенно пациентам
пожилого возраста.
Пациентам
необходимо получать
адекватное количество
жидкости, а
также следует
контролировать
почечную
функцию после
начала совместной
терапии и периодически
в дальнейшем.

Другие
антигипертензивные
лекарственные
средства
(например β-адреноблокаторы). Как и для
нижеприведенных
лекарственных
средств, возможно
снижение
антигипертензивного
эффекта β-блокаторов
(вследствие угнетения
простагландинов
с сосудорасширяющим
эффектом).

Ингибиторы
кальциневрина
(например
циклоспорин,
такролимус).
Нефротоксичность
ингибиторов
кальциневрина
может усиливаться
НПВС вследствие
медиации эффектов
почечных
простагландинов.
Во время лечения
следует
контролировать
почечную
функцию.
Рекомендуется
тщательный
контроль функции
почек, особенно
у пациентов пожилого
возраста.

Внутриматочные
средства
контрацепции.
Сообщалось
о снижении эффективности
внутриматочных
средств
контрацепции
при применении
НПВС, но это
требует дальнейшего
подтверждения.

Деферасирокс.

Сопутствующее
применение
мелоксикама
и
деферасирокса
может
повысить
риск
желудочно-кишечных
побочных
реакций.
Следует
проявлять
осторожность
при
комбинировании
этих лекарственных
средств.

Фармакокинетическое
взаимодействие:
влияние
мелоксикама
на фармакокинетику
других лекарственных
средств.

Литий. Есть данные
относительно
НПВС, повышающих
уровень
концентрации
лития в плазме
крови (вследствие
снижения почечной
экскреции лития)
до токсических
величин. Одновременное
применение лития
и НПВС не
рекомендуется.
Если комбинированная
терапия
необходима, следует
тщательно
контролировать
содержание лития
в плазме крови
в начале лечения,
при подборе
дозы и при
прекращении лечения
мелоксикамом.

Метотрексат. НПВС могут уменьшать
тубулярную
секрецию
метотрексата,
тем самым повышая
концентрацию
его в плазме
крови. По
этой причине
не рекомендуется
совместное применение
НПВС пациентам,
принимающих
высокую дозу
метотрексата
(свыше 15 мг в неделю).
Риск взаимодействия
НПВС и
метотрексата
следует учитывать
также пациентам,
которые получают
низкую дозу
метотрексата,
в частности пациентам
с нарушенной
функцией почек.
В случае если
требуется комбинированное
лечение,
необходимо
контролировать
показатели
крови и функцию
почек. Следует
придерживаться
осторожности,
когда прием
НПВС и
метотрексата
длится 3 дня
подряд,
поскольку
плазменный
уровень
метотрексата
может
повыситься и
усилить
токсичность.
Хотя
фармакокинетика
метотрексата
(15 мг в неделю)
не претерпела
влияния
сопутствующего
лечения
мелоксикамом,
следует
считать, что
гематологическая
токсичность
метотрексата
может
возрастать
при лечении
НПВС (см.
информацию,
приведенную
выше).

Пеметрексед. При
сопутствующем
применении
мелоксикама
с
пеметрекседом
у пациентов с
легкой и умеренной
почечной
недостаточностью
(клиренс
креатинина
от 45 до 79 мл/мин),
прием
мелоксикама
следует
приостановить
на 5 дней до
введения
пеметрекседа,
в день введения,
и на 2 дня
после
введения.
Если комбинация
мелоксикама
с
пеметрекседом
необходима,
пациенты
должны
тщательно
контролироваться,
особенно
относительно
появления миелосупрессии
и побочных
реакций со
стороны
пищеварительного
тракта. У
пациентов с
тяжелой
почечной
недостаточностью
(клиренс
креатинина
ниже 45 мл/мин)
сопутствующее
применение
мелоксикама
с
пеметрекседом
не
рекомендуется.

У
пациентов с
нормальной
функцией почек
(клиренс
креатинина ≥
80 мл/мин), дозы 15
мг
мелоксикама
могут снизить
элиминацию
пеметрекседа,
а, следовательно,
увеличить
частоту возникновения
побочных
реакций, связанных
с
пеметрекседом.
Таким образом,
следует проявлять
осторожность
при назначении
15 мг
мелоксикама
одновременно
с
пеметрекседом
для пациентов
с нормальной
функцией почек
(клиренс
креатинина ≥
80 мл/мин).

Фармакокинетическое
взаимодействие:
влияние других
лекарственных
средств на
фармакокинетику
мелоксикама.

Холестирамин. Холестирамин
ускоряет выведение
мелоксикама
вследствие нарушения
внутрипеченочной
циркуляции, поэтому
клиренс
мелоксикама
повышается
на 50 %, а период полувыведения
снижается до
13±3 часов. Это взаимодействие
является клинически
значимым.

Не
выявлено
клинически
значимого
фармакокинетического
взаимодействия
при
одновременном
приеме с
антацидами,
циметидином
и дигоксином.

Особенности
применения.

Побочные
реакции можно
минимизировать
путем применения
наименьшей эффективной
дозы на протяжении
самой короткой
длительности
лечения,
необходимой
для контроля
симптомов (см.
раздел «Способ
применения и
дозы» и информацию
относительно
желудочно-кишечных
и сердечно-сосудистых
рисков»
ниже).

Рекомендованную
максимальную
суточную
дозу нельзя
превышать в
случае
недостаточного
терапевтического
эффекта, также
не следует применять
дополнительно
НПВС, потому что
это может повысить
токсичность,
тогда как
терапевтические
преимущества
не доказаны. Следует
избегать
одновременного
применения
мелоксикама с
НПВС, включая
селективные ингибиторы
циклооксигеназы-2.

Мелоксикам
не применяют
для облегчения
острой боли.

При
отсутствии улучшения
после нескольких
дней применения
препарата клинические
преимущества
лечения следует
повторно оценить.

Следует
обратить внимание
на эзофагит,
гастрит и/или
пептическую язву
в анамнезе с
целью обеспечения
их полного лечения
перед началом
терапии
мелоксикамом.
Следует быть
внимательными
относительно
возможного
проявления
рецидива у
пациентов, которые
лечились
мелоксикамом,
и пациентов с
такими случаями
в анамнезе.

Желудочно-кишечные
нарушения.

Как
и при применении
других НПВС,
потенциально
летальные желудочно-кишечное
кровотечение,
язва или
перфорация
могут возникнуть
в любое время
в процессе лечения,
при наличии или
без предыдущих
симптомов или
серьезных желудочно-кишечных
заболеваний
в анамнезе.

Риск
желудочно-кишечного
кровотечения,
язвы или
перфорации выше
при повышении
дозы НПВС у
пациентов с язвой
в анамнезе,
особенно осложненным
кровотечением
или перфорацией,
и у пациентов
пожилого возраста.
Таким пациентам
следует начинать
лечение с наименьшей
эффективной
дозы. Для
таких пациентов,
а также для пациентов,
требующих совместного
применения
низкой дозы
ацетилсалициловой
кислоты или других
лекарственных
средств, повышающих
желудочно-кишечные
риски, следует
рассмотреть
комбинированную
терапию с защитными
лекарственными
средствами
(такими как мисопростол
или ингибиторы
протонного насоса)
(см. информацию
ниже, и раздел
«Взаимодействие
с другими лекарственными
средствами и другие
виды взаимодействий»).

Пациенты
с желудочно-кишечной
токсичностью
в анамнезе,
особенно пациенты
пожилого возраста,
должны сообщать
о всех необычных
абдоминальных
симптомах
(особенно желудочно-кишечного
кровотечения),
главным образом
на начальных этапах
лечения.

Пациентам,
принимающим
одновременно
лекарственные
средства,
которые
могут повысить
риск язвы или
кровотечения,
в частности
гепарин в
качестве
радикальной
терапии или в
гериатрической
практике,
антикоагулянты,
такие как
варфарин, или
другие нестероидные
противовоспалительные
лекарственные
средства,
включая
ацетилсалициловую
кислоту в
дозах ≥ 500 мг в 1
прием или ≥ 3 г
общей суточной
дозы,
применение
мелоксикама
не рекомендуется.

При
возникновении
желудочно-кишечного
кровотечения
или язвы у пациентов,
применяющих
мелоксикам, следует
отменить лечение.

НПВС
следует с осторожностью
применять пациентам
с желудочно-кишечными
заболеваниями
в анамнезе (язвенный
колит, болезнь
Крона), поскольку
эти состояния
могут обостряться.

Нарушения
со стороны
печени.

До 15 % пациентов,
которые
применяют НПВС
(включая
МЕЛСИ), могут
иметь повышенные
значения
одного или более
печеночных
тестов. Такие
лабораторные
отклонения
могут
прогрессировать,
могут оставаться
неизмененными
или могут быть
временными
при продолжении
лечения. Заметные
повышения
АЛТ или АСТ
(приблизительно
в 3 и больше
раз выше нормы)
наблюдались в
1 % пациентов во
время исследований
с НПВС. Дополнительно
сообщалось о
редких случаях
тяжелой печеночной
реакции,
включая желтуху
и молниеносный
летальный
гепатит,
некроз печени
и печеночную недостаточность,
некоторые из
них – с летальным
исходом.

Если
есть подозрение
на печеночную
дисфункцию или
у пациента наблюдается
отклонение
печеночных
тестов, нужно
оценить состояние
пациента относительно
развития
симптомов более
тяжелой печеночной
недостаточности
на протяжении
терапии
препаратом. Если
симптомы сопоставимы
с развитием печеночных
заболеваний или
если наблюдаются
системные
проявления
заболевания
(например эозинофилия,
сыпь), то применение
препарата МЕЛСИ
следует прекратить.

Сердечно-сосудистые
нарушения.

Рекомендуется
тщательное наблюдение
за пациентами
с артериальной
гипертензией
и/или с застойной
сердечной
недостаточностью
от легкой до умеренной
степени в
анамнезе, поскольку
при терапии НПВС
наблюдались
задержка жидкости
и отек.

Пациентам
с факторами
риска
рекомендуется
наблюдение
за артериальным
давлением в начале
терапии, особенно
в начале курса
лечения
мелоксикамом.

По определенным
данным применение
некоторых НПВС
(особенно в высоких
дозах и при длительном
лечении) несколько
повышает риск
сосудистых
тромботических
явлений
(например инфаркта
миокарда или инсульта).
Недостаточно
данных для исключения
такого риска
при применении
мелоксикама.

Пациентам
с неконтролируемой
артериальной
гипертензией,
застойной
сердечной
недостаточностью,
установленной
ишемической
болезнью сердца,
периферическим
артериальным
заболеванием
и/или
цереброваскулярным
заболеванием
следует
проводить
терапию
мелоксикамом
только после тщательного
анализа. Подобный
анализ необходим
до начала длительного
лечения пациентов
с факторами
риска сердечно-сосудистых
заболеваний
(таких как
артериальная
гипертензия,
гиперлипидемия,
сахарный диабет,
курение).

НПВС
увеличивают
риск серьезных
сердечно-сосудистых
тромботических
осложнений, инфаркта
миокарда и инсульта,
которые могут
иметь
летальный исход.
Увеличение
риска связано
с длительностью
применения. Пациенты
с сердечно-сосудистыми
заболеваниями
или
факторами риска
сердечно-сосудистых
заболеваний имеют
повышенный
риск.

Нарушения
со стороны кожи.

При
применении НПВС
в единичных случаях
наблюдались серьезные
кожные реакции,
которые из
них были
летальными,
включая эксфолиативный
дерматит,
синдром Стивенса-Джонсона
и токсический
эпидермальный
некролиз. Наиболее
высокий риск
появления
таких реакций
наблюдался в начале
лечения, при этом
в большинстве
случаев такие
реакции появлялись
в течение первого
месяца лечения.
При первом
появлении кожных
высыпаний, поражений
слизистых
оболочек или других
признаков гиперчувствительности
необходимо
прекратить применение
мелоксикама.

Если
у пациента
выявили
синдром Стивенса-Джонсона
или
токсический
эпидермальный
некролиз во
время
лечения
мелоксикамом,
применение
препарата
нельзя
восстанавливать
в любое время
в будущем.

Анафилактические
реакции.

Как
и при применении
других НПВС,
анафилактические
реакции могут
наблюдаться
у пациентов
без известной
реакции на МЕЛСИ.
Препарата не следует
применять пациентам
с аспириновой
триадой. Этот
симптоматический
комплекс встречается
у пациентов с
бронхиальной
астмой, у которых
наблюдались
риниты с
назальными
полипами или
без таких или
у которых
проявлялся
тяжелый,
потенциально
летальный
бронхоспазм после
применения
ацетилсалициловой
кислоты или других
НПВС. Следует
принять меры
неотложной
помощи при проявлении
анафилактоидной
реакции.

Параметры
печени и
функций почек.

Как и при лечении
большинством
НПВС, описаны
единичные случаи
повышения уровня
трансаминаз в
сыворотке
крови, повышения
уровня билирубина
в сыворотке
крови или других
параметров
функции печени,
как и повышения
креатинина в сыворотке
крови и азота
мочевины
крови, другие
отклонения. В
большинстве случаев
эти отклонения
были незначительными
и имели временный
характер. При
значительных
или стойких отклонениях
применение
мелоксикама следует
прекратить и
провести
контрольные
тесты.

Функциональная
почечная недостаточность.

НПВС путем угнетения
сосудорасширяющего
влияния почечных
простагландинов
могут индуцировать
функциональную
почечную недостаточность
вследствие снижения
клубочковой
фильтрации. Этот
побочный эффект
является
дозозависимым.
В начале лечения
или после увеличения
дозы
рекомендуется
тщательное наблюдение
диуреза и почечной
функции у пациентов
с такими
факторами риска:

–
пожилой возраст;

– совместное
применение с ингибиторами
АПФ, антагонистами
ангиотензина
ІІ,
сартанами, диуретиками;

– гиповолемия
(любого генеза);

– застойная
сердечная недостаточность;

–
почечная недостаточность;

– нефротический
синдром;

– люпус-нефропатия;

– тяжелая
степень печеночной
дисфункции (сывороточный
альбумин < 25 г/л или
≥ 10 по классификации
Чайлда-Пью).

В единичных
случаях НПВС могут
приводить к интерстициальным
нефритам,
гломерулонефритам,
ренальным
медулярным
некрозов или
нефротическим
синдромам.

Доза
мелоксикама
для пациентов
с терминальной
почечной
недостаточностью,
которые
находятся на
диализе, не должна
превышать 7,5
мг. Пациентам
с почечной недостаточностью
от легкой до умеренной
степени дозу
можно не снижать
(уровень клиренса
креатинина больше
25 мл/мин).

Задержка
натрия, калия
и воды.

НПВС могут усилить
задержку
натрия, калия
и воды и повлиять
на натрийуретические
эффекты диуретиков.
Кроме того,
может наблюдаться
снижение
антигипертензивного
эффекта гипотензивных
лекарственных
средств. Как
результат у
чувствительных
пациентов могут
обостряться отек,
сердечная недостаточность
или артериальная
гипертензия. Поэтому
пациентам с
такими рисками
рекомендуется
проведение
клинического
мониторинга.

Гиперкалиемия.

Гиперкалиемии
может способствовать
сахарный диабет
или одновременное
применение лекарственных
средств, повышающих
калиемию. В
таких случаях
нужно
регулярно
проводить
контроль уровней
калия.

Комбинация
с
пеметрекседом

У пациентов
с легкой и
умеренной
почечной недостаточностью,
которые
получают
пеметрексед,
лечение
мелоксикамом
нужно приостановить
по крайней
мере на 5 дней
до введения
пеметрекседа,
в день
введения, и
не меньше чем
на 2 дня после
введения.

Другие предостережения
и меры безопасности.

Побочные реакции
часто хуже
переносят пациенты
пожилого возраста,
слабые или
ослабленные больные,
требующие тщательного
наблюдения. Как
и при лечении
другими НПВС,
нужно быть осторожными
относительно
больных пожилого
возраста, у которых
более вероятное
снижение
функции почек,
печени и сердца.
Пациенты пожилого
возраста имеют
высшую
частоту возникновения
побочных
реакций на НПВС,
особенно желудочно-кишечных
кровотечений
и перфораций,
которые могут
быть летальными.

Meлоксикам, как
и какой-нибудь
другой НПВС,
может маскировать
симптомы инфекционных
заболеваний.

Применение
мелоксикама
может отрицательно
влиять на
репродуктивную
функцию и не
рекомендуется
женщинам, желающим
забеременеть.
Поэтому для женщин,
планирующих беременность
или проходят
обследования
по поводу бесплодия,
следует рассмотреть
возможность
прекращения
приема
мелоксикама.

В
состав
препарата
входит
лактоза, поэтому
этот
препарат не
рекомендуется
принимать пациентам
с редкой врожденной
непереносимостью
галактозы,
дефицитом
лактазы или нарушением
всасывания
глюкозы или
галактозы.

Маскировка
воспаления и лихорадки.

Фармакологическое
действие
препарата относительно
уменьшения лихорадки
и воспаления
может осложнить
диагностику
при подозреваемом
неинфекционном
болевом состоянии.

Лечение
кортикостероидами.

МЕЛСИ
не может быть
вероятным
заместителем
кортикостероидов
при лечении
кортикостероидной
недостаточности.

Гематологические
эффекты.

Анемия
может наблюдаться
у пациентов, получающих
НПВС, включая
МЕЛСИ. Это
может быть связано
с задержкой жидкости,
желудочно-кишечным
кровотечением
неизвестного
происхождения
или
макроскопическим
или не полностью
описанным
влиянием на эритропоэз.
Пациентам
при длительном
лечении НПВС,
включая
мелоксикам, следует
контролировать
гемоглобин или
гемокрит, если
имеются явные
симптомы
анемии.

НПВС
тормозят
агрегацию
тромбоцитов и
могут продолжить
время
кровотечения
у некоторых пациентов.
В отличие от
ацетилсалициловой
кислоты, их
влияние на
функцию
тромбоцитов
количественно
меньше, кратковременно
и обратимо. Следует
тщательно
контролировать
состояние пациентов,
принимающих
МЕЛСИ и у которых
возможны побочные
влияния на
функцию
тромбоцитов, в
частности расстройства
свертывания
крови, и пациентов,
получающих
антикоагулянты.

Применение
пациентам с имеющейся
астмой.

Пациенты
с астмой могут
иметь аспиринчувствительную
астму. Применение
ацетилсалициловой
кислоты (аспирина)
пациентам с
аспиринчувствительной
астмой ассоциируется
с тяжелым
бронхоспазмом,
который может
быть летальным.
Ввиду перекрестной
реакции,
включая
бронхоспазм,
между
ацетилсалициловой
кислотой и другими
НПВС МЕЛСИ не
следует применять
пациентам, чувствительным
к ацетилсалициловой
кислоте (аспирину),
и следует осторожно
назначать пациентам
с бронхиальной
астмой.

Применение в
период беременности
или кормления
грудью.

Фертильность.
Мелоксикам,
как и другие
лекарственные
средства, ингибирующие
синтез
циклооксигеназы/простагландина,
может отрицательно
влиять на
репродуктивную
функцию и не
рекомендуется
женщинам, которые
хотят забеременеть.
Поэтому для женщин,
планирующих беременность
или проходят
обследования
по поводу бесплодия,
следует рассмотреть
возможность
прекращения применения
мелоксикама.

Беременность. Угнетение
синтеза
простагландинов
может отрицательно
влиять на беременность
и/или развитие
эмбриона и
плода. Данные
эпидемиологических
исследований
дают возможность
допустить увеличение
риска выкидыша
и развития порока
сердца и
гастрошизисов
после применения
ингибиторов
синтеза
простагландинов
в ранний период
беременности.
Абсолютный
риск развития
порока сердца
увеличивался
с менее чем 1 %
до около 1,5 %. Считается,
что этот риск
повышается с увеличением
дозы и длительности
лечения.

Во
период І и ІІ
триместров беременности
мелоксикам
не следует применять,
за исключением
крайней необходимости.
Для женщин, которые
пытаются забеременеть,
и в период І и
ІІ триместров
беременности
дозы и длительность
лечения
мелоксикамом
должны быть минимальными.

В
ІІІ триместре
беременности
все ингибиторы
синтеза
простагландинов
создают для
плода риск:

-
сердечно-легочной
токсичности (с
преждевременным
закрытием
артериального
протока и легочной
гипертензией);

-
нарушения
функции почек,
которое может
развиться в почечную
недостаточность
с олигогидрамином.

Риски
для матери в последние
сроки беременности
и новорожденного;

-
возможность
продления времени
кровотечения,
противоагрегационного
эффекта даже
при очень
низких дозах;

-
угнетение
сокращения
матки, приводящее
к задержке или
затягиванию родов.

Поэтому
мелоксикам
противопоказан
в ІІІ триместре
беременности.

Кормление
грудью. Хотя
конкретных
данных относительно
препарата нет,
о НПВС известно,
что они могут
проникать в
грудное
молоко, поэтому
применение
не рекомендуется
женщинам, кормящим
грудью.

Способность
влиять на скорость
реакции при управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Специальных
исследований
относительно
влияния
препарата на способность
управлять
автомобилем или
работать с другими
механизмами
нет. На основании
фармакодинамического
профиля и наблюдающихся
побочных
реакций можно
предположить,
что
мелоксикам
не влияет или
имеет
незначительное
влияние на определенную
деятельность.
Однако пациентам,
у которых наблюдались
расстройства
функции зрения,
включая нечеткость
зрения, головокружение,
сонливость,
вертиго или другие
нарушения
центральной
нервной
системы,
рекомендуется
воздерживаться
от управления
автомобилем или
работы с другими
механизмами.

Способ применения
и дозы.

Применяют
перорально.

Общее
суточное количество
лекарственного
средства следует
применять
разово,
запивая водой
или другой жидкостью,
во время приема
еды.

Побочные
реакции можно
минимизировать
путем применения
наименьшей эффективной
дозы на протяжении
наиболее короткой
длительности
лечения,
необходимой
для контроля
симптомов. Следует
периодически
оценивать потребность
пациента в
симптоматическом
облегчении и ответ
на лечение.

Обострение
остеоартроза:

7,5 мг/сутки
(1 таблетка 7,5 мг или
половина
таблетки 15 мг). Если
необходимо,
дозу можно увеличить
до 15 мг/сутки (1
таблетка 15 мг или
2 таблетки 7,5 мг).

Ревматоидный
артрит, анкилозирующий
спондилит:

15 мг/сутки
(1 таблетка 15 мг или
2 таблетки 7,5 мг).

Также
см. раздел
«Особые
категории пациентов».

В
соответствии
с
терапевтическим
эффектом
дозу можно
уменьшить до
7,5 мг/сутки

(1
таблетка 7,5 мг
или половина
таблетки 15 мг).

Не
превышать дозу
15 мг/сутки.

Особые
категории пациентов.

Пациенты
пожилого возраста
и пациенты с
повышенным
риском развития
побочных
реакций.

Рекомендуемая
доза для длительного
лечения
ревматоидного
артрита и анкилозирующего
спондилита для
пациентов пожилого
возраста составляет
7,5 мг в сутки. Пациентам
с повышенным
риском развития
побочных
реакций следует
начинать
лечение с 7,5 мг в
сутки.

Почечная
недостаточность.

Для
пациентов с
тяжелой почечной
недостаточностью,
находящихся
на диализе,
доза не должна
превышать 7,5
мг в сутки. Пациентам
с легкой и
средней почечной
недостаточностью
(а именно пациентам
с клиренсом
креатинина выше
25 мл/мин) снижение
дозы не нужно
(относительно
пациентов с
тяжелой почечной
недостаточностью
без применения
диализа см. раздел
«Противопоказания»).

Печеночная
недостаточность.

Пациентам
с легкой и
средней печеночной
недостаточностью
снижение дозы
не нужно (относительно
пациентов с
тяжелой печеночной
недостаточностью
см. раздел
«Противопоказания»).

Дети.

Противопоказан
детям до 16 лет.

Передозировка.

Симптомы
острой
передозировки
НПВС обычно ограничиваются
летаргией,
сонливостью, тошнотой,
рвотой и эпигастральной
болью, которые
в целом являются
обратимыми
при поддерживающей
терапии. Может
возникнуть желудочно-кишечное
кровотечение.
Тяжелое отравление
может привести
к артериальной
гипертензии,
острой почечной
недостаточности,
дисфункции
печени, угнетению
дыхания, коме,
судорогам,
сердечно-сосудистой
недостаточности
и остановке
сердца. Сообщалось
об анафилактоидной
реакции при
терапевтическом
применении НПВС,
которое также
может наблюдаться
при передозировке.

При
передозировке
НПВС пациентам
рекомендуются
симптоматические
и поддерживающие
меры. Исследования
показали ускоренное
выведение
мелоксикама путем
приема 4 пероральных
доз
холестирамина
3 рази в сутки.

Побочные
реакции.

Имеющиеся
данные разрешают
возможность
допустить,
что
применение некоторых
НПВС
(особенно в
высоких
дозах и при
длительном
лечении)
связано с
небольшим
повышенным
риском
сосудистых
тромботических
явлений
(например
инфаркта
миокарда или
инсульта)

Отек,
артериальная
гипертензия и
сердечная недостаточность
наблюдались
при лечении НПВС.

Большинство
наблюдающихся
побочных эффектов
желудочно-кишечного
происхождения.
Может наблюдаться
пептическая язва,
перфорация или
желудочно-кишечное
кровотечение,
иногда летальное,
особенно у пациентов
пожилого возраста.
После применения
наблюдались тошнота,
рвота, диарея,
метеоризм,
запор,
диспепсия,
абдоминальная
боль, мелена, рвота
кровью, изъязвленный
стоматит, обострение
колита и болезни
Крона. С меньшей
частотой наблюдался
гастрит.

Со
стороны
системы крови:
анемия, отклонения
показателей
анализа крови
от нормы
(включая изменение
количества
лейкоцитов),
лейкопения,
тромбоцитопения.
Сообщалось об очень
редких случаях
агранулоцитоза.

Со
стороны иммунной
системы: аллергические
реакции, кроме
анафилактических
или анафилактоидных; анафилактическая
реакция, анафилактоидная
реакция,
включая шок.

Со
стороны психики: изменение
настроения, ночные
кошмары,
спутанность
сознания,
дезориентация,
бессонница.

Со
стороны нервной
системы:
головная боль,
головокружение,
сонливость.

Со
стороны
органов зрения: расстройства
функции зрения,
включающие
нечеткость
зрения; конъюнктивит.

Со
стороны
органов слуха: вертиго,
звон в ушах.

Со стороны
сердечно-сосудистой
системы:
ощущение сердцебиения,
повышение
артериального
давления,
приливы.

Сообщалось
о сердечной недостаточности,
связанной с лечением
НПВС.

Со
стороны дыхательной
системы: бронхиальная
астма у пациентов
с аллергией
на ацетилсалициловую
кислоту и другие
НПВС, инфекции
верхних дыхательных
путей,
кашель.

Со
стороны пищеварительного
тракта: диспепсия,
тошнота, рвота,
боль в животе,
запор,
метеоризм, диарея, скрытое или
макроскопическое
желудочно-кишечное
кровотечение,
стоматит, гастрит,
отрыжка, колит,
гастродуоденальная
язва, эзофагит,
желудочно-кишечная
перфорация.

Желудочно-кишечное
кровотечение,
язва или
перфорация могут
быть тяжелыми
и потенциально
летальными,
особенно у пациентов
пожилого возраста.

Со
стороны
гепатобилиарной
системы: нарушение
показателей
функции печени
(например повышение
трансаминаз или
билирубина),
гепатит, желтуха,
печеночная недостаточность.

Со
стороны кожи: ангионевротический
отек, зуд, сыпь,
синдром Стивенса-Джонсона,
токсический эпидермальный
некролиз, крапивница,
буллезный
дерматит,
мультиформная
эритема, реакции
фоточувствительности,
эксфолиативный
дерматит.

Со
стороны мочевыделительной
системы:
задержка
натрия и воды,
гиперкалиемия,
изменения
показателей
функции почек
(повышение
креатинина и/или
мочевины сыворотки
крови), острая
почечная недостаточность,
в частности у
пациентов с
факторами риска,
инфекции мочевыводящих
путей, нарушение
частоты мочеиспускания.

Общие расстройства: отек,
включая отек
нижних конечностей;
гриппоподобные
симптомы.

Со
стороны костно-мышечной
системы:
артралгия, боль
в спине,
симптомы, связанные
с суставами.

Отдельные
серьезные и/или
частые побочные
реакции.

Сообщалось
об очень редких
случаях
агранулоцитоза
у пациентов, которые
лечились
мелоксикамом
и другими
потенциально
миелотоксическими
лекарственными
средствами.

Побочные
реакции,
которые не
наблюдались во
время
применения
препарата, но
которые общепринято
характерны
для других
соединений
класса.

Органическое
почечное
поражение,
которое,
вероятно,
приводит к
острой
почечной недостаточности:
сообщалось
об очень редких
случаях
интерстициального
нефрита, острого
тубулярного
некроза,
нефротического
синдрома и
папиллярного
некроза.

Срок
годности. 5 лет.

Условия
хранения.

Хранить
в оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в
недоступном
для детей месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в блистере;
по 2 блистера
в коробке.

Категория отпуска.

По
рецепту.

Производитель.

ООО
«АСТРАФАРМ».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его деятельности.

Украина,
08132, Киевская
обл., Киево-Святошинский
р-н, г. Вишневое,
ул. Киевская, 6.