ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ТРОМБОНЕТ®-ФАРМАК

(TROMBONET-FARMAK)

Склад:

діюча
речовина: клопідогрелю
бісульфат
(клопідогрелю
гідросульфат);

1 таблетка
містить
клопідогрелю
бісульфату
(клопідогрелю
гідросульфат)
97,875 мг у
перерахуванні
на
клопідогрель
– 75 мг;

допоміжні
речовини: маніт
(Е 421), целюлоза
мікрокристалічна,
гідроксипропілцелюлоза
низькозаміщена,
олія
рицинова
гідрогенізована,
поліетиленгліколь,
Opadry II 85F 240069 Pink  (спирт
полівініловий,
титану
діоксид (Е 171), тальк,
заліза оксид
червоний (Е 172),
заліза оксид жовтий
(Е 172),
поліетиленгліколь).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
круглої
форми з
двоопуклою
поверхнею,
вкриті
плівковою
оболонкою
темно-рожевого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Інгібітори
агрегації
тромбоцитів,
крім гепарину.

Код АТХ
B01A C04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.
Клопідогрель
селективно
пригнічує
зв’язування
аденозиндифосфату
(АДФ) з
рецептором
на поверхні
тромбоцита
та подальшу
активацію
комплексу  GPIIb/IIIa під
дією АДФ і таким
чином
пригнічує агрегацію
тромбоцитів.
Для
утворення
активної
інгібіції
агрегації
тромбоцитів
необхідна
біотрансформація
клопідогрелю.
Клопідогрель
також
пригнічує
агрегацію тромбоцитів,
індуковану
іншими
агоністами,
шляхом
блокування
підвищення
активності
тромбоцитів
вивільненим
АДФ.
Клопідогрель
необоротно
модифікує
АДФ-рецептори
тромбоцитів.
Отже, тромбоцити,
що вступили у
взаємодію з
клопідогрелем,
змінюються
до кінця їх
життєвого циклу.
Нормальна
функція
тромбоцитів
відновлюється
зі швидкістю,
що
відповідає
швидкості оновлення
тромбоцитів.

Фармакодинамічні
ефекти. З
першого дня
застосування
у повторних
добових
дозах 75 мг
препарату
виявляється
суттєве
уповільнення
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів.
Ця дія
прогресивно
посилюється
і
стабілізується
між 3 і 7 днями.
При
стабільному
стані
середній
рівень пригнічення
агрегації
під дією
добової дози
75 мг
становить
від 40 % до 60 %.
Агрегація
тромбоцитів
і тривалість
кровотечі
повертаються
до
початкового
рівня у
середньому
через 5 днів
після
припинення
лікування.

Клінічна
ефективність
та безпека.
Безпеку та
ефективність
клопідогрелю
оцінювали у
п’яти
подвійних
сліпих
дослідженнях,
у яких взяли
участь понад
88000 пацієнтів:
дослідження
CAPRIE –
порівняння
клопідогрелю
з АСК, і
дослідження
CURE, CLARITY, COMMIT та ACTIVE-A, де
порівнювали
клопідогрель
і плацебо,
обидва в
комбінації з
АСК та іншою
стандартною терапією.

Інфаркт
міокарда (ІМ),
інсульт, що
сталися нещодавно,
або
встановлене
захворювання
периферичних
артерій. У дослідження
CAPRIE було
включено хворі
на
атеротромбоз,
проявом
якого був
нещодавній
інфаркт міокарда
(<35 днів тому),
нещодавній
ішемічний інсульт
(від 7 днів до 6
місяців тому)
або
встановлене
захворювання
периферичних
артерій (ЗПА).
Пацієнти
були
рандомізовані
для
отримання
клопідогрелю
по 75 мг/добу
або АСК 325
мг/добу,
після чого
вони
перебували
під спостереженням
від 1 до 3 років.
У підгрупі інфаркту
міокарда
більшість
пацієнтів
отримували
АСК у перші
кілька днів
після розвитку
інфаркту
міокарда.

Клопідогрель
порівняно з
АСК
достовірно знижував
частоту розвитку
нових
ішемічних
подій
(комбінована
кінцева
точка, яка
складалася з
інфаркту
міокарда,
ішемічного
інсульту і
летального
наслідку).
Аналіз
загальної
летальності
як вторинної
кінцевої
точки не
виявив значних
відмінностей
між терапією
клопідогрелем
(5,8 %) і АСК (6 %).

Аналіз
підгруп за
відповідними
захворюваннями
(інфаркт
міокарда,
ішемічний
інсульт і
ЗПА) показав,
що
найбільший
ефект спостерігався
у пацієнтів
із ЗПА, особливо
у тих, хто
переніс
інфаркт
міокарда,
менший ефект
(що
достовірно
не відрізнявся
від ефекту АСК)
мали
пацієнти з
інсультом. У
пацієнтів,
включених у
дослідження,
які нещодавно
перенесли
інфаркт
міокарда, вплив
клопідогрелю
за
чисельними
показниками
був меншим,
але при цьому
він
статистично
достовірно
не
відрізнявся
від впливу
АСК. Крім
того, аналіз
підгруп
хворих
різного віку
свідчить, що
сприятливий
ефект клопідогрелю
у пацієнтів
віком від 75
років був нижчим,
ніж у
пацієнтів £75 років.

Оскільки
потужність
дослідження
CAPRIE не була
достатньою,
щоб оцінити
ефективність
для окремих підгруп,
залишається
незрозумілим,
чи дійсно
існують
відмінності
у відносному
зниженні
ризику для
хворих із
різними
захворюваннями,
чи різниця
була
випадковою.

Гострий
коронарний
синдром. У
дослідження
CURE були
включені
пацієнти з
гострим
коронарним
синдромом
без підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
патологічного
зубця Q), в яких
за останні 24
години спостерігався
напад болю в
грудях або
симптоми
ішемії. У
пацієнтів
були зміни на
ЕКГ, що
свідчать про
нову ішемію,
або підвищення
активності
серцевих
ферментів
або тропоніну
I чи T мінімум
удвічі
порівняно з вищою
межею норми.
Хворі були
рандомізовані
для
отримання
клопідогрелю
(навантажувальна
доза – 300 мг,
потім – 75
мг/добу) або
плацебо,
обидва у
комбінації з
АСК (75−325 мг 1 раз
на добу) та
іншою
стандартною
терапією.
Тривалість
лікування
була до 1 року.
У
дослідженні
CURE 6,6 % пацієнтів
отримували
також
супутню
терапію
антагоністом
глікопротеїнових
рецепторів
GPIIb/IIIa. Більш ніж 90 %
пацієнтів
отримували
гепарини. Така
супутня
терапія
статистично
достовірно не
впливала на
відносну
частоту
виникнення
кровотеч при
лікуванні
клопідогрелем
і плацебо.
Кількість
пацієнтів,
які досягли первинної
кінцевої
точки
[серцево-судинна
смерть (ССС),
інфаркт
міокарда (ІМ)
або інсульт],
становила 9,3 % у
групі
клопідогрелю
і 11,4 % – у групі
плацебо.
Відносне
зниження
ризику
становило 20 %  для
групи
клопідогрелю
(17 % – при
консервативному
лікуванні, 29 % –
якщо
пацієнтам
проводили
черезшкірну
транслюмінальну
коронарну
ангіопластику
з або без
встановлення
стента і 10 % –
якщо їм проводили
аортокоронарне
шунтування).
Попередження
розвитку
нових
серцево-судинних
подій
(первинна
кінцева
точка)
відбувалося
з відносним
зниженням
ризику, яке
становило 22 %, 32 %, 4 %,
6 %  і 14 % у
періоди 0−1, 1−3,
3−6, 6−9 і 9−12
місяців
дослідження
відповідно. Тобто
через більш
ніж 3 місяці
лікування сприятливий
ефект, що
спостерігався
у групі клопідогрель
+ АСК, більше
не зростав, а
ризик
крововиливів
залишався
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Застосування
клопідогрелю
під час
дослідження
CURE знижувало
потребу у
застосуванні
тромболітичної
терапії та
інгібіторів
глікопротеїнових
рецепторів
GPIIb/IIIa.

Кількість
пацієнтів,
які досягли
комбінованої
первинної
кінцевої
точки (ССС, ІМ,
інсульт або
рефрактерна
ішемія), становила
16,5 % у групі
клопідогрелю
і 18,8 % у
плацебо-групі.
Відносне
зниження
ризику становило
14 % у групі
клопідогрелю.
Такий ефект
був здебільшого
зумовлений
статистично
значущим
зниженням
частоти
виникнення
ІМ (4,6 % у групі
клопідогрелю
і 5,8 % у групі
плацебо).
Зміни
частоти
повторних
госпіталізацій
з приводу
нестабільної
стенокардії
не спостерігалося.

Результати,
одержані у
групах
пацієнтів із
різними
характеристиками
(наприклад,
нестабільна
стенокардія
або ІМ без
патологічного
зубця Q,
рівень
ризику від
низького до
високого, діабет,
необхідність
реваскуляризації,
вік, стать),
збігалися з
результатами
первинного
аналізу.
Зокрема,
додатковий
аналіз пацієнтів
(17 % від усієї
групи
пацієнтів CURE),
яким було
встановлено
стент (PCI-CURE),
показав, що
при
лікуванні
клопідогрелем,
порівняно з
плацебо,
спостерігається
значуще
відносне
зниження
ризику (ВЗР) (26,2 %),
що свідчить
на користь
клопідогрелю
у попередженні
розвитку
первинної
кінцевої
точки (ССС, ІМ,
інсульт), а
також
значуще ВЗР (23,9
%) для другої
комбінованої
первинної
кінцевої
точки (ССС, ІМ,
інсульт або
рефрактерна
ішемія).
Більше того,
профіль
безпеки
клопідогрелю
у цій
підгрупі
пацієнтів не
викликає
ніяких
особливих
зауважень.
Таким чином,
результати
додаткового
аналізу
групи пацієнтів
збігаються з
результатами
всього
дослідження.

Сприятливий
ефект
клопідогрелю
був продемонстрований
незалежно
від
отримання
невідкладного
та
довготривалого
лікування
іншими
серцево-судинними
засобами
(такими як
гепарин/низькомолекулярний
гепарин,
інгібітори
глікопротеїнових
рецепторів
GPIIb/IIIa,
ліпідознижувальні
препарати,
бета-блокатори
та
інгібітори АПФ).
Ефективність
клопідогрелю
не залежала
від дози АСК
(75−325 мг 1 раз на
добу).

У
пацієнтів із
гострим ІМ з
підйомом
сегмента ST
оцінювали безпеку
та
ефективність
клопідогрелю
у двох
рандомізованих,плацебо-контрольованих
подвійних
сліпих
дослідженнях
CLARITY і COMMIT.

У
дослідження
CLARITY були
включені
пацієнти, у
яких
протягом
останніх 12
годин
відбувся ІМ з
підйомом
сегмента ST і
була запланована
терапія
тромболітичними
засобами. Пацієнти
одержували
клопідогрель
(300 мг навантажувальної
дози, потім –
по 75 мг/добу)
або плацебо,
обидва – у
комбінації з
АСК
(навантажувальна
доза – 150−325 мг,
після чого –
по 75−162 мг/добу),
фібринолітичним
агентом та у
разі
необхідності
– з
гепарином. Подальше
спостереження
за
пацієнтами
тривало 30
днів.
Первинною
кінцевою
точкою була
оклюзія
пов’язаної з інфарктом
артерії,
виявлена на
ангіограмі
перед випискою
з клініки,
летальний
наслідок або
рецидив ІМ
перед
проведенням
коронарної
ангіографії.
Для пацієнтів,
яким не
проводилась
ангіографія,
первинною
кінцевою
точкою був
летальний
наслідок або
рецидив
інфаркту
міокарда до 8
доби або до
виписки з
клініки. У
групі пацієнтів
було 19,7 % жінок, 29,2 %
пацієнтів ≥ 65
років.
Загалом 99,7 %
пацієнтів
отримували
фібринолітики
(фібриноспецифічні
− 68,7 %, фібринонеспецифічні
− 31,1 %),    89,5 %
– гепарин, 78,7 % –
бета-блокатори,
54,7 % –
інгібітори
АПФ і 63 % – статини.

Первинної
кінцевої
точки
досягли 15 %
пацієнтів із
групи, що
отримувала
клопідогрель,
і 21,7 % із групи,
що
отримувала
плацебо.
Таким чином,
абсолютне
зниження становило
6,7 % і з перевагою
36 % на користь
клопідогрелю,
в основному у
зв’язку зі
зменшенням
випадків
розвитку
оклюзії
артерії,
пов’язаної з інфарктом.
Така
перевага
спостерігалася
у всіх
попередньо
визначених
підгрупах
пацієнтів,
розподілених
за віком,
статтю,
локалізацією
інфаркту і
видом
отримуваної
терапії
фібринолітиками
або
гепаринами.

Двофакторний
дизайн
дослідження
COMМІT включав
пацієнтів, у
яких
протягом
останніх 24 годин
спостерігалося
виникнення
симптомів,
які
дозволяють
запідозрити
ІМ, що підтверджується
відхиленнями
від норми
показників
ЕКГ
(наприклад,
підйом або
депресія
сегменту ST,
або блокада
лівої ніжки
пучка Гіса).
Пацієнти
отримували
клопідогрель
(75 мг/добу) або
плацебо у
комбінації з
АСК (162 мг/добу)
протягом 28
днів або до
виписки з
лікарні.
Комбінованими
первинними
кінцевими
точками був
летальний
наслідок з
будь-якої
причини і
перший рецидив
інфаркту
міокарда,
інсульт або
летальний
наслідок. У
групі
пацієнтів було
27,8 % жінок, 58,4 %
пацієнтів ≥ 60
років (26 % ≥ 70
років) і 54,5 %
пацієнтів,
які
отримували
фібринолітики.

Клопідогрель
статистично
достовірно
знижував
відносний
ризик
розвитку
летального
наслідку з
будь-якої
причини на 7 % і
відносний
ризик
комбінації
рецидиву
інфаркту,
інсульту або
летального
наслідку на 9 %,
при цьому
відносне та
абсолютне
зниження
становило 0,5 % і
0,9 %
відповідно.
Такий ефект
спостерігався
у пацієнтів
різного віку
і статі
незалежно від
прийому
фібринолітиків
і
спостерігався
протягом
перших 24
годин.

Фібриляція
передсердь. У
дослідження
ACTIVE-W та ACTIVE-А, які
були
окремими дослідженнями
у межах
програми ACTIVE,
було
включено
пацієнтів з
фібриляцією
передсердь
(ФП), які мали
щонайменше
один фактор
ризику
виникнення
судинних порушень.
Ґрунтуючись
на критеріях
включення у
дослідження,
лікарі
залучали
пацієнтів до
дослідження
ACTIVE-W, якщо вони
були кандидатами
на отримання
терапії
антагоністами
вітаміну К
(АВК)
(наприклад
варфарином).
У дослідження
ACTIVE-А було
включено
пацієнтів, які
не могли
отримувати
АВК-терапію
через протипоказання
або
небажання
отримувати це
лікування.

Дослідження
ACTIVE-W
продемонструвало,
що антикоагулянтна
терапія
антагоністами
вітаміну К
була більш
ефективною, ніж
лікування
клопідогрелем
та АСК.

Дослідження
ACTIVE-А було
багатоцентровим
рандомізованим
подвійним
сліпим
плацебо-контрольованим
дослідженням,
у якому порівнювали
клопідогрель
75 мг на добу +
АСК
із плацебо +
АСК.
Рекомендована
доза АСК
становила
від 75 до 100 мг на
добу.
Пацієнти
отримували
лікування
упродовж
періоду до 5
років.

Пацієнти,
рандомізовані
у програму ACTIVE,
мали документально
підтверджену
ФП, тобто постійну
форму ФП або
щонайменше 2
епізоди пароксизмальної
ФП упродовж
останніх 6 місяців,
та принаймні
один із таких
факторів
ризику: вік
від 75 років або
вік від 55 до 74
років та/або
цукровий
діабет, що
потребує
медикаментозного
лікування, або
документально
підтверджений
перенесений
ІМ, або
документально
підтверджену
ішемічну
хворобу
серця;
попереднє
лікування з
приводу
системної артеріальної
гіпертензії;
раніше
перенесений
інсульт,
транзиторна
ішемічна
атака (ТІА),
системна
емболія без
ураження
структур ЦНС;
дисфункція
лівого
шлуночка із
показником
фракції
викиду
лівого
шлуночка <45 % або
документально
підтверджене
захворювання
периферичних
судин.
Середній бал
за шкалою CHADS2
становив 2 (у
межах 0−6).

До
основних
критеріїв
виключення
пацієнтів із
дослідження
належали
документально
підтверджена
виразкова
хвороба
впродовж
останніх 6
місяців;
внутрішньомозкова
кровотеча в
анамнезі, серйозна
тромбоцитопенія
(кількість
тромбоцитів
<50×109/л);
потреба у
застосуванні
клопідогрелю
або
пероральних
антикоагулянтів
(ПАК) або непереносимість
будь-якої з
цих двох
речовин.

73 %
пацієнтів,
включених у
дослідження
ACTIVE-А, не могли
отримувати
АВК у зв’язку
з висновками
лікаря, через
неможливість
проведення
моніторингу
міжнародного
нормалізованого
відношення
(МНВ), внаслідок
схильності
до падіння чи
травми голови
або
наявності
специфічного
фактора ризику
виникнення
кровотечі;
щодо 26 %
пацієнтів
рішення
лікаря
ґрунтувалося
на небажанні
пацієнта
отримувати
АВК.

41,8 %
пацієнтів
становили
жінки.
Середній вік дорівнював
71 рік, 41,6 %
пацієнтів
були віком
від 75 років.
Загалом 23 %
хворих
отримували
антиаритмічні
засоби, 52,1 % −
бета-блокатори,
54,6 % − інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту та 25,4 %
− статини.

Кількість
пацієнтів,
які досягли
первинної
кінцевої
точки (час до
першого
виникнення
інсульту, ІМ,
системної
емболії без
ураження
структур ЦНС
або
летального
наслідку),
становила 22,1 % у
групі
пацієнтів,
які отримували
клопідогрель
+ АСК, та 24,4 % у
групі
плацебо + АСК
(відносне
зниження ризику
на 11,1 %),
насамперед
через значне
зниження
частоти
розвитку
інсультів.
Інсульти
виникли у  7,8 %
пацієнтів,
які
отримували
клопідогрель
+ АСК, та у 10,8 %
пацієнтів,
які
отримували
плацебо + АСК
(відносне
зниження
ризику на 28,4 %).

Діти. У
дослідженні
із
підвищенням
доз, що
проводили з
участю
новонароджених
або немовлят
віком до 24 місяців
з ризиком
виникнення
тромбозу (PICOLO),
клопідогрель
застосовували
у
послідовних
дозах 0,01, 0,1 і 0,2
мг/кг
новонародженим
і немовлятам
і у дозі 0,15 мг/кг
тільки
новонародженим.
При дозі 0,2
мг/кг середній
показник
інгібування
агрегації тромбоцитів
становив 49,3 % (5
мкМ
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів),
що було
порівнянним
із таким у
дорослих, які
отримували клопідогрель
у дозі 75 мг/на
добу.

У
рандомізованому
подвійному
сліпому дослідженні
з участю
паралельних
груп (CLARINET) дітей
(новонароджених
і немовлят)
із вродженою
вадою серця
ціанотичного
типу, яким
проводили
паліативну
операцію зі
створення
системно-легеневого
артеріального
шунта, були
рандомізовані
для отримання
клопідогрелю
0,2 мг/кг або
плацебо з
одночасним
проведенням
супутньої
базової
терапії до
моменту
проведення
другого
етапу операції.
Середній час
між
проведенням
паліативної
операції зі
створення
шунта і першим
введенням
досліджуваного
препарату становив
20 днів.
Приблизно 88 %
пацієнтів
одночасно
отримували
АСК (від 1 до 23 мг/кг/на
добу).
Достовірних
відмінностей
між групами
щодо
досягнення
первинної
комбінованої
кінцевої
точки, яка
складалася з
летальних випадків,
тромбозу
шунта або
проведення
хірургічного
втручання на
серці до 120 дня
життя після
виникнення
події,
спричиненої
тромбозом, не
спостерігалося
і становило 19,1 %
у групі
клопідогрелю
і 20,5 % у групі
плацебо (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»). Найчастішою
побічною
реакцією як у
групі клопідогрелю,
так і у групі
плацебо був
розвиток
кровотечі,
проте
достовірних
відмінностей
між групами
щодо частоти
її виникнення
виявлено не
було. Під час
подальшого
довгострокового
періоду
спостереження
за побічними
явищами 26
пацієнтів, у
яких шунт залишався
на момент
досягнення
1-річного віку,
отримували
клопідогрель
до досягнення
18-місячного
віку. Під час
цього
періоду
спостереження
профіль
безпеки
препарату не
змінювався.

У
дослідженнях
CLARINET і PICOLO
використовували
відновлений
розчин
клопідогрелю.
У дослідженні
відносної
біодоступності
у дорослих
відновлений
розчин
клопідогрелю
продемонстрував
аналогічний
ступінь і трохи
вищу
швидкість
абсорбції
основного циркулюючого
(неактивного)
метаболіту
порівняно із
зареєстрованою
таблетованою
формою
препарату.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Після
перорального
прийому
одноразової та
багаторазових
доз 75 мг на
добу
клопідогрель
швидко
всмоктується.
Середня
пікова
концентрація
незміненого
клопідогрелю
у плазмі (близько
2,2−2,5 нг/мл після
однократної
дози 75 мг перорально)
досягалася
приблизно
через 45 хвилин
після
прийому.
Абсорбція
становить не
менше 50 % з
огляду на
екскрецію
метаболітів
клопідогрелю
із сечею.

Розподіл.
Клопідогрель
та основний
(неактивний)
метаболіт, що
циркулює в
крові, in
vitro оборотно
зв’язуються
з білками
плазми людини
(98 % і 94 %
відповідно).
Цей зв’язок
залишається
ненасичуваним
in vitro у
межах
широкого
діапазону
концентрацій.

Метаболізм.
Клопідогрель
екстенсивно
метаболізується  у
печінці. In vitro та in
vivo  існує
два основних
шляхи його
метаболізму:
один − з
участю
естераз, що
призводить
до гідролізу
з утворенням
неактивної
похідної
карбонової
кислоти (яка
становить 85 %
усіх
метаболітів,
що циркулюють
у плазмі), а
інший – із
залучення ферментів
системи
цитохрому  P450. Спочатку
клопідогрель
перетворюється
на проміжний
метаболіт
2-оксо-клопідогрель.
У результаті
подальшого
метаболізму
2-оксо-клопідогрелю
утворюється
тіолова
похідна –
активний
метаболіт.
Цей активний
метаболіт
утворюється
переважно за
допомогою
ферменту CYP2C19,
за участю
кількох
інших
ферментів
системи CYP,
таких як CYP1A2, CYP2B6 і
CYP3A4. Активний
метаболіт
клопідогрелю
(тіолова похідна),
який був
виділений in vitro,
швидко та
необоротно
зв’язується
з рецепторами
на
тромбоцитах,
тим самим
перешкоджаючи
агрегації
тромбоцитів.

Виведення.
Через 120 годин
після
прийому
внутрішньо
міченого
14C-клопідогрелю
у людини
приблизно 50 %
дози виводилося
із сечею і
близько 46 % із
калом. Після
перорального
прийому
разової дози
75 мг період напіввиведення
клопідогрелю
становить близько
6 годин.
Період
напіввиведення
основного
(неактивного)
метаболіту,
що циркулює в
крові,
становить 8 годин
після
однократного
і
багатократного
застосування
препарату.

Фармакогенетика. CYP2C19
бере участь в
утворенні як
активного
метаболіту,
так і
проміжного
метаболіту
2-оксо-клопідогрелю.
Фармакокінетика
активного
метаболіту
клопідогрелю
та
антитромбоцитарні
ефекти, за даними
вимірювання
агрегації
тромбоцитів ex vivo,
відрізняються
залежно від
генотипу CYP2C19.

Алель CYP2C19*1
відповідає
повністю
функціонуючому
метаболізму,
тоді як алелі
CYP2C19*2 та CYP2C19*3 відповідають
нефункціонуючому
метаболізму.
Алелі CYP2C19*2 та CYP2C19*3
складають
більшість
алелів у
пацієнтів
європеоїдної  (85 %) та
монголоїдної
(99 %) рас зі зниженим
метаболізмом.
Інші алелі,
асоційовані
з відсутнім
або
ослабленим
метаболізмом,
зустрічаються
значно рідше.
До них
належать CYP2C19*4, *5, *6, *7,
та *8. Пацієнт
зі зниженим
метаболізмом
має дві
нефункціональні
алелі, як
зазначено
вище. Згідно з
опублікованими
даними,
генотипи CYP2C19,
які відповідають
зниженому
метаболізму,
зустрічаються
у 2 %
представників
народів
Кавказу, 4 %
пацієнтів
негроїдної
раси та 14 %
пацієнтів
китайської
національності.
Зараз
існують
тести, які
дають змогу
визначити
генотип CYP2C19.

У
перехресному
дослідженні
з участю 40
здорових
добровольців,
по 10 у кожній з
чотирьох груп,
що відповідають
певному типу
метаболізму
CYP2C19 (надшвидкий,
інтенсивний,
проміжний та
знижений),
оцінювали
фармакокінетику
та антитромбоцитарні
ефекти при
застосуванні
дози 300 мг із
подальшим
прийомом
дози 75 мг на
добу, а також
дози 600 мг із
подальшим
прийомом
дози 150 мг на
добу. Кожен
із цих видів
лікування
застосовували
в цілому
впродовж 5 днів
(до
досягнення
стабільного
стану). Не було
виявлено
суттєвих
відмінностей
у показниках
концентрації
активного
метаболіту у
крові та
середніх
показниках
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
(ПАТ) між
особами із
надшвидким,
інтенсивним
та проміжним
метаболізмом.
В осіб зі
зниженим
метаболізмом
концентрація
активного
метаболіту у
крові
зменшилася
на 63−71 %
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.
Після застосування
режиму
дозування 300
мг/75 мг
антитромбоцитарні
ефекти в осіб
зі зниженим
метаболізмом
були менш
вираженими,
при цьому
середній
показник ПАТ
(5 мкМ АДФ)
становив 24 % (24
години) і 37 %
(день 5)
порівняно з
ПАТ 39 % (24 години)
і 58 % (день 5) в
осіб з інтенсивним
метаболізмом
та 37 % (24 години) і 60
% (день 5) в осіб
із проміжним
метаболізмом.
Коли особам
зі зниженим
метаболізмом
застосовували
режим
дозування 600 мг/150
мг,
концентрація
активного
метаболіту у
крові була
вищою, ніж
при
застосуванні
режиму
дозування 300
мг/75 мг. Крім
того,
показники ПАТ
становили 32 % (24
години) і  61 % (день 5),
які були
вищими, ніж в
осіб зі
зниженим
метаболізмом,
які
отримували
дози 300 мг/75 мг,
та подібними
до
показників,
отриманих у інших
групах,
виділених
залежно від
типу
метаболізму
CYP2C19, при
застосуванні
режиму
дозування 300
мг/75 мг. За
результатами
досліджень
клінічних
ефектів
належний режим
дозування
для цієї
групи
пацієнтів не
був
визначений.

Аналогічно
до
результатів,
наведених вище,
у
метааналізі 6
досліджень з
урахуванням
показників
рівноважного
стану
пацієнтів,
які
отримували
клопідогрель,
було
продемонстровано,
що
концентрація
активного
метаболіту у
крові
зменшилася
на 28 % в осіб із
проміжним
метаболізмом
і на 72 % в осіб зі
зниженим
метаболізмом;
інгібування
агрегації
тромбоцитів
(5 мкМ АДФ)
також
зменшилося,
при цьому
різниця у показниках
ПАТ
становила 5,9 %
та 21,4 %
відповідно
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.

Вплив
генотипу CYP2C19 на
клінічні
результати у пацієнтів,
які
отримували
клопідогрель,
у ході
проспективних
рандомізованих
контрольованих
випробувань не
вивчали.
Проте було
проведено
цілий ряд
ретроспективних
аналізів з
метою оцінки цього
ефекту у
пацієнтів,
які
отримували клопідогрель,
для яких
існують
результати генотипування:
CURE, CLARITY-ТІМI 28, TRITON-T1MI 38, і ACTIVE-A.
Крім того,
існують
результати кількох
опублікованих
когортних
досліджень.

У ході
аналізу TRITON TIMI 38 та
3 когортних
досліджень (Collet,
Sibbing, Giusti)
комбінована
група, яка
складалася з
осіб із проміжним
та зниженим
метаболізмом,
мала значно
вищу частоту
виникнення
серцево-судинних
подій
(летальний
наслідок,
інфаркт міокарда
та інсульт)
або тромбозу
стентів, ніж
особи із
інтенсивним
метаболізмом.

У ході
аналізу CHARISMA та
одного
когортного
дослідження
(Simon) в осіб зі
зниженим
метаболізмом
спостерігалася
підвищена
частота
виникнення
подій
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.

В
аналізах CURE, CLARITY,
ACTIVE-A та в одному
з когортних
досліджень (Trenk)
частота
виникнення
серцево-судинних
подій
достовірно
не залежала
від особливостей
метаболізму.

Жоден
із цих
аналізів не
включав
достатньої
кількості
пацієнтів
для того, щоб
можна було
виявити
різницю у
клінічних
результатах
у пацієнтів
зі зниженим
метаболізмом.

Особливі
категорії
пацієнтів.
Фармакокінетику
активного
метаболіту
клопідогрелю
не досліджували
у
нижчезазначених
особливих
категоріях
пацієнтів.

Ниркова
недостатність.
Після
регулярного
застосування
75 мг клопідогрелю
на добу у
пацієнтів із
тяжкою нирковою
недостатністю
(кліренс креатиніну
5−15 мл/на
хвилину)
інгібування
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів
було менш
вираженим (25 %)
порівняно із
таким же ефектом
у здорових
добровольців,
а час кровотечі
був
подовжений
майже так
само, як і у здорових
добровольців,
які
отримували 75
мг
клопідогрелю
на добу.
Клінічна
переносимість
була хорошою
в усіх
пацієнтів.

Печінкова
недостатність.
Після
регулярного
прийому 75 мг
клопідогрелю
на добу
впродовж 10 днів
у пацієнтів
із тяжкою
печінковою
недостатністю
інгібування
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів
було таким
самим, як і у
здорових
добровольців.
Середнє
подовження часу
кровотечі
також було
однаковим в
обох групах.

Расова
приналежність.
Поширеність
алелів CYP2C19, які
спричиняють
проміжну та
слабку
метаболічну
активність CYP2C19,
відрізняється
залежно від
расової/етнічної
приналежності
(див. розділ
«Фармакогенетика»).
Існують
обмежені
дані
стосовно
пацієнтів
монголоїдної
раси, які
дають змогу
оцінити
клінічне
значення
генотипування
цього CYP.

Доклінічні
дані з
безпеки.
Побічними
ефектами, що
найчастіше
спостерігалися
під час доклінічних
досліджень
на тваринах,
були зміни з
боку печінки.
Вони
з’являлися
при введенні
доз, що майже
у 25 разів
перевищували
терапевтичну
дозу 75 мг
клопідогрелю
на добу у
людини, і
були
наслідком
дії
препарату на
ферменти, що
беруть
участь у
печінковому
метаболізмі.
При
застосуванні
терапевтичних
доз
клопідогрелю
у людини
жодного впливу
на ферменти,
що беруть
участь у
печінковому
метаболізмі,
не
спостерігалося.

При
введенні
високих доз
клопідогрелю
тваринам
спостерігалася
погана
шлункова
переносимість
препарату
(виникав
гастрит,
ерозивне ураження
шлунка та/або
блювання).

При
введенні
клопідогрелю
мишам упродовж
78 тижнів та
щурам
впродовж 104
тижнів у
дозах до 77
мг/кг на добу
(що майже у 25
разів перевищували
терапевтичну
дозу 75 мг
клопідогрелю
на добу у
людини) не
отримано
жодних
доказів
канцерогенної
дії
препарату.

Було
проведено
цілий ряд
досліджень
генотоксичності
клопідогрелю
в умовах in vitro та in
vivo, однак вони
не виявили
жодної
генотоксичної
дії препарату.

Клопідогрель
не впливав на
репродуктивну
функцію
самців та
самиць щурів,
а також не
чинив
тератогенної
дії ні у
щурів, ні у
кролів. При
введенні
самицям
щурів у
період лактації
клопідогрель
призводив до
незначної
затримки
розвитку
потомства.
Спеціальні
фармакокінетичні
дослідження
з радіоактивно
міченим
клопідогрелем
довели, що початкова
речовина та
її
метаболіти
проникають у
грудне
молоко. Отже,
не можна
виключати як
безпосереднього
впливу
препарату на
потомство
(незначна
токсична
дія), так і
опосередкованого
впливу
(внаслідок
погіршення смакових
якостей
молока).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Вторинна
профілактика
проявів
атеротромбозу
у дорослих:

·      хворих,
які
перенесли
інфаркт
міокарда (початок
лікування −
через кілька
днів, але не пізніше
ніж через 35
днів після
виникнення),
ішемічний інсульт
(початок
лікування −
через 7 днів,
але не
пізніше ніж
через 6
місяців після
виникнення)
або у яких
діагностоване
захворювання
периферичних
артерій (ураження
артерій і
атеротромбоз
судин нижніх кінцівок);

·     хворих
із гострим
коронарним
синдромом:

–
із гострим
коронарним
синдромом без
підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
зубця Q), у тому
числі у
пацієнтів,
яким було
встановлено
стент у ході
проведення
черезшкірної
коронарної ангіопластики,
у комбінації
з
ацетилсаліциловою
кислотою
(АСК);

– із
гострим
інфарктом
міокарда з
підйомом
сегмента ST, у
комбінації з
ацетилсаліциловою
кислотою (у
хворих, які
отримують
стандартне
медикаментозне
лікування та
яким показана
тромболітична
терапія).

Профілактика
атеротромботичних
та тромбоемболічних
подій при
фібриляції
передсердь. Клопідогрель
у комбінації
з АСК
показаний
дорослим
пацієнтам з
фібриляцією
передсердь,
які мають
щонайменше
один фактор
ризику
виникнення
судинних
подій, у яких
існують
протипоказання
до лікування
антагоністами
вітаміну К
(АВК) і які
мають низький
ризик
виникнення
кровотеч, для
профілактики
атеротромботичних
та
тромбоемболічних
подій, у тому
числі
інсульту.

Для
отримання
додаткової
інформації
див. розділ
«Фармакологічні
властивості».

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до будь-якого
компонента
препарату. Тяжка
печінкова
недостатність.
Гостра кровотеча
(наприклад
пептична
виразка або
внутрішньочерепний
крововилив).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Лікарські
засоби,
застосування
яких супроводжується
підвищенням
ризику
кровотеч. Через
потенційний
адитивний
ефект існує підвищений
ризик
геморагічних
ускладнень,
тому
одночасне
застосування
таких лікарських
засобів з
клопідогрелем
вимагає
обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пероральні
антикоагулянти.
Одночасне
застосування
клопідогрелю
з
пероральними
антикоагулянтами
не рекомендується,
оскільки
така
комбінація
може
посилити
інтенсивність
кровотечі (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Хоча
застосування
клопідогрелю
у дозі 75 мг на
добу не
змінює
фармакокінетичний
профіль
S-варфарину
або
міжнародне
нормалізоване
співвідношення
(МНС) у
пацієнтів,
які впродовж
тривалого
часу
отримують
лікування
варфарином,
одночасне
застосування
клопідогрелю
та варфарину
збільшує
ризик
кровотечі
через
існування
незалежного
впливу на гемостаз.

Інгібітори
глікопротеїнових
рецепторів
ІІb/IIIа. Клопідогрель
слід з
обережністю
призначати
пацієнтам,
які
отримують
інгібітори
глікопротеїнових
рецепторів
ІІb/IIIа (див. розділ
«Особливості
застосування»).

Ацетилсаліцилова
кислота (АСК).
Ацетилсаліцилова
кислота не
змінює інгібіторної
дії
клопідогрелю
на
АДФ-індуковану
агрегацію
тромбоцитів,
але
клопідогрель
посилює дію
АСК на агрегацію
тромбоцитів,
індуковану
колагеном.
Проте
одночасне
застосування
500 мг АСК 2 рази
на добу
протягом
одного дня не
спричиняло
значущого
збільшення
часу
кровотечі,
подовженого
внаслідок
прийому
клопідогрелю.
Оскільки
можлива
фармакодинамічна
взаємодія
між
клопідогрелем
та
ацетилсаліциловою
кислотою з
підвищенням
ризику
кровотечі, одночасне
застосування
цих
препаратів потребує
обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Незважаючи
на це, клопідогрель
і АСК сумісно
застосовували
до 1 року (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Гепарин. За
даними
клінічного
дослідження,
проведеного
з участю
здорових
добровольців,
клопідогрель
не
потребував
корегування
дози
гепарину та
не змінював
дію гепарину
на коагуляцію.
Одночасне
застосування
гепарину не
змінювало
інгібуючої
дії
клопідогрелю
на агрегацію
тромбоцитів.
Оскільки
можлива
фармакодинамічна
взаємодія
між клопідогрелем
і гепарином
із
підвищенням
ризику
кровотечі,
одночасне
застосування
цих препаратів
потребує
обережності.

Тромболітичні
засоби. Безпека
одночасного
застосування
клопідогрелю,
фібриноспецифічних
або фібринонеспецифічних
тромболітичних
агентів та
гепаринів
була
досліджена з
участю
пацієнтів із
гострим
інфарктом міокарда.
Частота
розвитку
клінічно
значущих
кровотеч
була
аналогічною
тій, що
спостерігалася
при
одночасному
застосуванні
тромболітичних
препаратів
та гепарину з
АСК (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП). У ході
клінічного
дослідження,
проведеного
з участю
здорових
добровольців,
одночасне застосування
клопідогрелю
та
напроксену збільшувало
кількість
прихованих
шлунково-кишкових
кровотеч.
Однак через
відсутність
досліджень
щодо
взаємодії
препарату з
іншими НПЗП
дотепер не
з’ясовано, чи
зростає
ризик
шлунково-кишкових
кровотеч при
застосуванні
з усіма НПЗП.
Тому
необхідна
обережність
при
одночасному
застосуванні
НПЗП, зокрема
інгібіторів
ЦОГ-2, з
клопідогрелем  (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС). Необхідно
з
обережністю
одночасно
застосовувати
СІЗЗС з
клопідогрелем
через те, що
СІЗЗС
впливають на
активацію тромбоцитів
та
підвищують
ризик
виникнення
кровотеч.

Одночасне
застосування
інших
препаратів.
Оскільки
клопідогрель
перетворюється
у свій
активний
метаболіт
частково під
дією CYP2C19, то
застосування
препаратів,
які знижують
активність
цього
ферменту,
найімовірніше,
призведе до
зниження
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі.
Клінічне
значення
цієї
взаємодії не
з’ясоване. Тому
як
запобіжний
захід слід
уникати
одночасного
застосування
сильних та помірних
інгібіторів
CYP2C19 (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Фармакокінетика»).

До
препаратів,
що
пригнічують
активність CYP2C19,
належать
омепразол,
езомепразол,
флувоксамін,
флуоксетин,
моклобемід,
вориконазол,
флуконазол,
тиклопідин,  карбамазепін
та ефавіренц.

Інгібітори
протонної
помпи (ІПП). Омепразол
у дозі 80 мг 1 раз
на добу при
супутньому
застосуванні
з
клопідогрелем
або в межах 12
годин між
прийомами
цих двох
препаратів
знижував
концентрацію
активного
метаболіту у
крові на 45 %
(навантажувальна
доза) і на 40 %
(підтримуюча
доза). Це
зниження
супроводжувалося
зменшенням
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
на 39 % (навантажувальна
доза) і на 21 %
(підтримуюча
доза). Очікується,
що в
аналогічну
взаємодію з
клопідогрелем
вступатиме і
езомепразол.

За
результатами
обсерваційних
та клінічних
досліджень
отримано
суперечливі
дані
стосовно
клінічних
наслідків
цих фармакокінетичних
та
фармакодинамічних
взаємодій з
точки зору
розвитку
основних
кардіоваскулярних
подій. Як
запобіжний
захід не слід
одночасно з
клопідогрелем
застосовувати
омепразол
або
езомепразол
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Менш
виражене
зниження
концентрацій
метаболіту у
крові
спостерігалося
при застосуванні
пантопразолу
або лансопразолу.

При
одночасному
застосуванні
пантопразолу
у дозі 80 мг 1 раз
на добу
концентрації
активного
метаболіту у
плазмі
зменшилися
на 20 %
(навантажувальна
доза) та на 14 %
(підтримуюча доза).
Це зниження
супроводжувалося
зменшенням
середнього
показника
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
на 15 % та 11 % відповідно.
Отримані
результати
вказують на можливість
одночасного
застосування
клопідогрелю
та
пантопразолу.

Немає
доказів того,
що інші
лікарські
засоби, які
зменшують
вироблення
кислоти у шлунку,
такі як, наприклад,
Н2-блокатори
або антациди,
впливають на
антитромбоцитарну
активність
клопідогрелю.

Комбінація
з іншими
лікарськими
засобами. Було
проведено
ряд
клінічних
досліджень з
клопідогрелем
та іншими
препаратами
для вивчення
потенційних
фармакодинамічних
і
фармакокінетичних
взаємодій.
Клінічно значущої
фармакодинамічної
взаємодії при
застосуванні
клопідогрелю
одночасно з атенололом,
ніфедипіном
або з обома
препаратами
виявлено не
було. Крім
того,
фармакодинамічна
активність
клопідогрелю
залишилася
практично
незміненою
при
одночасному
застосуванні
з фенобарбіталом
та естрогеном.

Фармакокінетичні
властивості дигоксину
або теофіліну
не
змінювалися
при
одночасному
застосуванні
з
клопідогрелем.

Антацидні
засоби не
впливали на
рівень
абсорбції
клопідогрелю.

Дані,
отримані у
ході
досліджень
мікросом
печінки
людини,
свідчать про
те, що
карбоксильні
метаболіти
клопідогрелю
можуть
пригнічувати
активність
цитохрому Р450
2С9. Це може потенційно
підвищувати
рівні у
плазмі таких
лікарських
засобів як фенітоїн
і толбутамід
та НПЗП,
які
метаболізуються
за допомогою
цитохрому Р450
2С9.
Незважаючи
на це,
результати
дослідження
CAPRIE свідчать, що
фенітоїн і
толбутамід
можна
безпечно
застосовувати
одночасно з
клопідогрелем.

Лікарські
засоби, які є
субстратами
ферменту CYP2C8. Було
показано, що
клопідогрель
збільшує експозицію
репаглініду
у здорових
добровольців.
Дослідження in vitro
продемонстрували,
що це
збільшення
експозиції
репаглініду зумовлене
інгібуванням
ферменту CYP2C8
глюкуронідним
метаболітом
клопідогрелю.
З огляду на
ризик
збільшення
концентрацій
в плазмі крові,
одночасне
застосування
клопідогрелю
та
лікарських
засобів, які
виводяться з організму
переважно за
допомогою
метаболізму,
опосередкованого
ферментом CYP2C8
(таких як
репаглінід,
паклітаксел),
потребує обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

За
винятком
інформації
щодо
взаємодії зі специфічними
лікарськими
засобами,
наведеної
вище,
дослідження
щодо
взаємодії клопідогрелю
з
лікарськими
засобами, які
зазвичай
призначають
хворим на
атеротромбоз,
не проводили.
Однак
пацієнти, які
брали участь
у клінічних
дослідженнях
клопідогрелю,
застосовували
одночасно
інші
препарати, включаючи
діуретики,
бета-блокатори,
інгібітори АПФ,
антагоністи
кальцію,
засоби, що
знижують рівень
холестерину,
коронарні
вазодилататори,
антидіабетичні
засоби
(включаючи
інсулін),
протиепілептичні
засоби та
антагоністи
GPIIb/IIIa, без ознак
клінічно
значущої
побічної дії.

Особливості
застосування.

Кровотеча
та
гематологічні
розлади. Через
ризик
розвитку
кровотечі та
гематологічних
побічних
реакцій слід
негайно
провести розгорнутий
аналіз крові
та/або інші
відповідні
тести, якщо
під час
застосування
препарату
спостерігаються
симптоми, що
свідчать про
можливість
кровотечі
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Як
і інші
антитромбоцитарні
засоби,
клопідогрель
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам з
підвищеним
ризиком кровотечі
внаслідок
травми,
хірургічного
втручання
або інших
патологічних
станів, а
також у разі
застосування
пацієнтами АСК,
гепарину,
інгібіторів
глікопротеїну
IIb/IIIа або НПЗП,
включаючи
інгібітори
ЦОГ-2 або
селективні інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС), або
інші
лікарські
засоби, такі
як пентоксифілін,
застосування
яких
супроводжується
підвищенням
ризику
геморагічних
явищ (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Необхідно
уважно
стежити за
проявами у
пацієнтів
симптомів
кровотечі, у
тому числі
прихованої
кровотечі,
особливо у
перші тижні
лікування
та/або після
інвазійних процедур
на серці та
хірургічних
втручань.
Одночасне
застосування
клопідогрелю
з пероральними
антикоагулянтами
не
рекомендується,
оскільки це
може
посилити
інтенсивність
кровотеч
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

У разі
планового
хірургічного
втручання, коли
антитромбоцитарний
ефект є
тимчасово небажаним,
лікування
клопідогрелем
слід припинити
за 7 днів до
операції.
Пацієнти
повинні
повідомляти
лікаря (у т.ч.
стоматолога) про
те, що вони
приймають
клопідогрель,
перед
призначенням
їм будь-якої
операції або
перед
застосуванням
нового
лікарського
засобу. Клопідогрель
подовжує
тривалість
кровотечі,
тому його
слід
обережно
застосовувати
пацієнтам з
підвищеним
ризиком кровотечі
(особливо
шлунково-кишкової
та внутрішньоочної).

Пацієнтів
слід
попередити,
що під час лікування
клопідогрелем
(окремо або у
комбінації з
АСК)
кровотеча
може
зупинятися
пізніше, ніж
зазвичай, і
що пацієнти
повинні повідомляти
лікаря про
кожен
випадок незвичної
(за місцем або
тривалістю)
кровотечі.

Тромботична
тромбоцитопенічна
пурпура (ТТП). Дуже
рідко
спостерігалися
випадки
тромботичної
тромбоцитопенічної
пурпури (ТТП) після
застосування
клопідогрелю,
іноді навіть
після його
короткочасного
застосування.
ТТП
проявляється
тромбоцитопенією
та
мікроангіопатичною
гемолітичною
анемією з
неврологічними
проявами,
нирковою
дисфункцією
або гарячкою.
ТТП є
потенційно
небезпечним
станом, який може
призводити
до
летального
наслідку і тому
потребує
негайного
лікування, у
тому числі
проведення
плазмаферезу.

Набута
гемофілія. Повідомляли
про випадки
розвитку
набутої
гемофілії
після
застосування
клопідогрелю.
У разі
підтвердженого
окремого
збільшення
АЧТЧ
(активованого
часткового
тромбопластинового
часу), що супроводжується
або не
супроводжується
кровотечею,
питання про
діагностування
набутої
гемофілії
повинно бути
розглянуто.
Пацієнти з
підтвердженим
діагнозом
набутої
гемофілії
повинні знаходитися
під наглядом
лікаря і
отримувати
належне
лікування;
застосування
клопідогрелю
таким
пацієнтам
слід
припинити.

Нещодавно
перенесений
ішемічний
інсульт. Через
недостатність
даних не
рекомендується
призначати
клопідогрель
у перші 7 діб
після
гострого
ішемічного
інсульту.

Цитохром
Р450 2 С19 (CYP2C19).
Фармакогенетика: у
пацієнтів із
генетично
зниженою
функцією CYP2C19
спостерігається
менша
концентрація
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі та
менш виражений
антитромбоцитарний
ефект при
застосуванні
рекомендованих
доз
клопідогрелю.

Оскільки
клопідогрель
перетворюється
у свій
активний
метаболіт
частково під
дією CYP2C19, то
застосування
препаратів,
які знижують
активність
цього
ферменту,
найімовірніше,
призведе до
зменшення
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі.
Однак
клінічне
значення
цієї
взаємодії не
з’ясоване.
Тому як
запобіжний
захід слід
уникати
одночасного
застосування
сильних та помірних
інгібіторів
CYP2C19 (див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»;
перелік
інгібіторів
CYP2C19 наведено у
розділі
«Фармакокінетика»).

Субстрати
ферменту CYP2C8.
Необхідно
дотримуватися
обережності
пацієнтам,
які
отримують
одночасно
клопідогрель
та лікарські
засоби, що є
субстратами
ферменту CYP2C8
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Перехресна
гіперчутливість
тієнопіридинів.
Пацієнтів
слід
перевірити
щодо
наявності в
анамнезі
гіперчутливості
до інших
тієнопіридинів
(таких як клопідогрель,
тиклопідин,
прасугрель),
тому що
надходили
повідомлення
про перехресну
гіперчутливість
тієнопіридинів.
Застосування
тієнопіридинів
може призвести
до
виникнення
від легких до
тяжких алергічних
реакцій,
таких як
висип, набряк
Квінке, або
гематологічних
реакцій,
таких як
тромбоцитопенія
і
нейтропенія. Пацієнти,
які мали в
анамнезі
алергічні реакції
та/або
гематологічні
реакції на
один тієнопіридин,
можуть мати
підвищений
ризик розвитку
тієї ж або
іншої реакції
на інший
тієнопіридин.
Рекомендується
моніторинг
щодо
наявності
ознак гіперчутливості
у пацієнтів з
відомою
алергією на
тієнопіридини.

Порушення
функції
нирок. Терапевтичний
досвід
застосування
клопідогрелю
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
обмежений,
тому таким
пацієнтам
препарат
слід призначати
з
обережністю
(див. розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

Порушення
функції
печінки. Досвід
застосування препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки
середньої
тяжкості та
можливістю виникнення
геморагічного
діатезу
обмежений,
тому таким
хворим клопідогрель
слід
призначати з
обережністю  (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Одна
таблетка
препарату Тромбонет®-Фармак
містить 3,3 мг
олії
рицинової
гідрогенізованої,
яка може
спричиняти
розлад
шлунка та діарею.

Особливі
застереження
щодо
видалення залишків
та відходів. Будь-який
невикористаний
препарат або
відходи
потрібно
знищити
відповідно
до місцевих
вимог.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Через
відсутність
клінічних
даних про
застосування
клопідогрелю
у період
вагітності
небажано
призначати
препарат
вагітним
жінкам
(застережний
захід).

Досліди
на тваринах
не виявили
прямого або
опосередкованого
негативного
впливу на
вагітність,
розвиток
ембріона/плода,
пологи та
постнатальний
розвиток
(див.
підрозділ
«Доклінічні
дані з
безпеки».

Годування
груддю.
Невідомо, чи
екскретується
клопідогрель
у грудне
молоко
людини. У
дослідженнях
на тваринах
було
показано, що
він
екскретується
в грудне
молоко, тому
під час
лікування препаратом
Тромбонет®-Фармак
годування
груддю слід
припинити.

Фертильність.
Під
час
досліджень
на
лабораторних
тваринах не
було
виявлено
негативного
впливу клопідогрелю
на
фертильність.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами.

Клопідогрель
не впливає
або має
незначний
вплив на швидкість
реакції при
керуванні автотранспортом
або роботі з
іншими механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі,
у т.ч.
пацієнти
літнього
віку.
Тромбонет®-Фармак
приймати по 75
мг 1 раз на
добу
незалежно
від прийому
їжі.

У
хворих із
гострим
коронарним
синдромом без
підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
зубця Q на ЕКГ)
лікування
клопідогрелем
розпочинати
з одноразової
навантажувальної
дози 300 мг, а
потім
продовжувати
дозою 75 мг 1 раз
на добу (з
ацетилсаліциловою
кислотою
(АСК) у дозі 75−325
мг на добу).
Оскільки
застосування
більш
високих доз
АСК підвищує
ризик
кровотечі,
рекомендується
не перевищувати
дозу
ацетилсаліцилової
кислоти 100 мг.
Оптимальна
тривалість
лікування
формально не
встановлена.
Результати
клінічних
досліджень
свідчать на
користь
застосування
препарату до
12 місяців, а
максимальний
ефект спостерігався
через 3
місяці
лікування.

Хворим  із
гострим  інфарктом
міокарда з
підйомом сегмента
ST
клопідогрель
приймати по 75 мг
1 раз на добу,
починаючи з
одноразової
навантажувальної
дози 300 мг у
комбінації з
АСК, з
застосуванням
тромболітичних
препаратів
або без них.
Лікування
хворих  віком  від  75 років
починати без
навантажувальної
дози
клопідогрелю.
Комбіновану
терапію слід
розпочинати
якомога
раніше після
появи
симптомів і
продовжувати
принаймні 4
тижні.
Користь від
застосування
комбінації клопідогрелю
з АСК понад 4
тижні при
цьому
захворюванні
не вивчалася.

Пацієнтам  з
фібриляцією
передсердь
клопідогрель
застосовувати
в
однократній
добовій дозі
75 мг. Разом  із
клопідогрелем
слід розпочати  та
продовжувати
застосування
АСК (у дозі 75−100
мг на добу)
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

У разі
пропуску
дози:

–
якщо з моменту,
коли
потрібно
було
приймати
чергову дозу,
минуло менше
12 годин:
пацієнт має
негайно
прийняти
пропущену
дозу, а
наступну дозу
вже приймати
у звичний
час;

–
якщо минуло
більше 12
годин, пацієнт
має приймати
наступну
чергову дозу
у звичний час
та не подвоювати
дозу з метою
компенсування
пропущеної
дози.

Ниркова
недостатність.
Терапевтичний
досвід
застосування
препарату
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
обмежений
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Печінкова
недостатність.
Терапевтичний
досвід застосування
препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки
середньої
тяжкості та можливістю
виникнення
геморагічного
діатезу
обмежений
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.

Клопідогрель
не слід
застосовувати
дітям,
оскільки не
має даних
щодо ефективності
препарату
для цієї
вікової категорії
пацієнтів
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Передозування.

При
передозуванні
клопідогрелю
можливе подовження
часу
кровотечі з
подальшими ускладненнями.
У разі
виникнення
кровотечі
рекомендується
симптоматичне
лікування.

Антидот
фармакологічної
активності
клопідогрелю
невідомий.
При
необхідності
негайного
корегування
подовженого
часу кровотечі
дія
клопідогрелю
може бути
припинена
шляхом
переливання
тромбоцитарної
маси.

Побічні
реакції.

Короткий
опис профілю
безпеки.

Безпека
застосування
клопідогрелю
досліджена у
більш ніж 44000
пацієнтів,
які взяли участь
у клінічних
дослідженнях
(з них у більш
ніж 12000 осіб
курс
лікування
тривав 1 рік і
довше).
Клінічно
значущі
побічні дії,
що спостерігалися
у
дослідженнях
CAPRIE, CURE, CLARITY, COMMIT та ACTIVE-A,
описані
нижче. У
дослідженні
CAPRIE дія
клопідогрелю
у дозі
75 мг на добу
загалом була
порівнянною
з дією АСК у
дозі 325 мг на добу
незалежно
від віку,
статі або
раси хворих.

Крім
даних
клінічних
досліджень,
враховували
дані про
побічні
реакції під
час застосування
препарату у
клінічній
практиці.

Кровотеча
була
найпоширенішою
побічною реакцією,
що
спостерігалася
як у клінічних
дослідженнях,
так і у
постмаркетинговому
періоді, під
час яких вона
найчастіше
виникала у
перший
місяць
лікування.

У дослідженні
CAPRIE у
пацієнтів,
які
застосовували
клопідогрель
або АСК,
загальна
частота
кровотечі становила
9,3 %. Частота
виникнення
тяжких випадків
кровотеч
була
однаковою
для клопідогрелю
та АСК.

У
дослідженні
CURE не
спостерігалося
збільшення
частоти
виникнення
великих
кровотеч при
застосуванні
комбінації
клопідогрель
+ АСК
упродовж 7
днів після
проведення
операції
аортокоронарного
шунтування у
пацієнтів,
які
припинили лікування
більш ніж за 5
днів до
хірургічного
втручання. У
пацієнтів,
які
продовжували
лікування продовж
5 днів до
операції
аортокоронарного
шунтування,
частота
виникнення
цього явища
становила 9,6 % у
групі
клопідогрель
+ АСК та 6,3 % у
групі
плацебо + АСК.

У
дослідженні CLARITY
спостерігалося
загальне
підвищення
частоти
виникнення
кровотеч у
групі, яка
приймала
клопідогрель
+ АСК,  порівняно
з групою, яка
отримувала
плацебо + АСК.
Частота
виникнення
великої
кровотечі
була
подібною в
обох групах.
Ця величина була
стійкою у
підгрупах
пацієнтів, що
відрізнялися
за
початковими
параметрами
і типом фібринолітика
або
гепаринотерапії.

У
дослідженні
COMMIT
загальна
частота
виникнення
великих нецеребральних
або
церебральних
кровотеч була
низькою і
подібною в
обох групах.

У
дослідженні
ACTIVE-А частота
виникнення
великих
кровотеч
була вищою у
групі, яка
отримувала
клопідогрель
+ АСК,
порівняно з
групою, яка
отримувала
плацебо + АСК (6,7
% проти 4,3 %). В
обох групах
великі
кровотечі
були
переважно екстракраніального
походження (5,3 %
у групі клопідогрель
+ АСК, 3,5 % у групі
плацебо + АСК),
в основному
шлунково-кишкові
кровотечі (3,5 %
проти 1,8 %).
Спостерігалося
збільшення
кількості
внутрішньочерепних
кровотеч у
групі
клопідогрель
+ АСК порівняно
з групою
плацебо + АСК (1,4
% проти 0,8 % відповідно).
Між цими
групами не
було
виявлено
статистично
достовірної різниці
у частоті
виникнення
летальних кровотеч
(1,1 % у групі
клопідогрель
+ АСК та 0,7 % у групі
плацебо + АСК),
а також
геморагічного
інсульту (0,8 % та
0,6 % відповідно).

Список
побічних
реакцій у
вигляді
таблиці.

Побічні
ефекти, які
спостерігалися
під час
клінічних
досліджень
або при
застосуванні
лікарського
засобу у
клінічній
практиці,
наведено у
таблиці
нижче.
Побічні реакції
розподілені
за системою
«Орган-Клас»,
частота   їх
виникнення
визначена
таким   чином:  часто  (від >  1/100 до <1/10),
нечасто  (від > 1/1000 до <1/100), рідко
(від > 1/10000 до <1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
частота
невідома. Для
кожного
класу
системи
органів
побічні
ефекти зазначені
у порядку
зниження їх проявів.

Система
«Орган-Клас»

Часто

Нечасто

Рідко

Дуже
рідко,
частота
невідома*

З боку
крові та
лімфатичної
системи

Тромбоцито-пенія,

лейкоцито-пенія,
еозинофілія

Нейтропенія,
включаючи
тяжку
нейтропенію

Тромботична
тромбоцитопенічна
пурпура (ТТП)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
апластична
анемія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
тяжка
тромбоцитопенія,

набута
гемофілія А,
гранулоцитопенія,
анемія

З боку
серця

Коуніс-синдром
(вазоспастична
алергічна стенокардія/
алергічний
інфаркт
міокарда) як
наслідок
реакції
підвищеної
чутливості
до
клопідогрелю*

З боку
імунної
системи

Сироваткова
хвороба,
анафілактоїдні
реакції,
перехресна
гіперчутливість
тієнопіридинів
(таких як
тиклопідин,
прасугрель) (див.
розділ
«Особливості
застосування»)*

Психічні
розлади

Галюцинації,
сплутаність
свідомості

З боку
нервової
системи

Внутрішньо-черепні
кровотечі (у
деяких випадках
– з
летальним
наслідком),
головний біль,
парестезії,
запаморо-чення

Зміна
смакового
сприйняття

З боку
органів
зору

Крововилив
в ділянку
ока
(кон’юнкти-вальна,
окулярна,
ретинальна)

З боку
органів
слуху та
лабіринту

Вертиго

З боку
судин

Гематома

Тяжкий
крововилив,
кровотеча з
операційної
рани,
васкуліт,
артеріальна
гіпотензія

З боку
дихальної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння

Носова
кровотеча

Кровотечі
респіраторних
шляхів
(кровохаркання,
легенева
кровотеча),
бронхоспазм,
інтерстиціальний
пневмоніт,
еозинофільна
пневмонія

З боку
шлунково-кишкового
тракту

Шлунково-кишкова
кровотеча,
діарея,
абдомінальний
біль, диспепсія

Виразка
шлунка та
дванадцятипа-лої
кишки,
гастрит,
блювання,
нудота,
запор,
метеоризм

Ретропери-тонеальний
крововилив

Шлунково-кишкові
та
ретроперитонеальні
кровотечі з
летальним
наслідком,
панкреатит,
коліт
(зокрема
виразковий
або лімфоцитарний),
стоматит

З боку
гепатобіліар-

ної
системи

Гостра
печінкова
недостатність,
гепатит, аномальні
результати
показників
функції
печінки

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин

Підшкірний
крововилив

Висипання,
свербіж,
внутрішньо-шкірні
крововиливи
(пурпура)

Бульозний
дерматит
(токсичний
епідермальний
некроліз, синдром
Стівенса −
Джонсона,
мультиформна
еритема,

гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(ГГЕП),

ангіоневротичний
набряк,
еритематозне
висипання,
кропив’янка,
медикаментозний
синдром
гіперчутливості,
медикаментозне
висипання з
еозинофілією
та системними
проявами
(DRESS-синдром),
еритематозні
або
ексфоліативні
висипання,
екзема, плескатий
лишай

З боку
репродуктив-ної
системи та
молочних залоз

Гінекомастія

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини

Кістково-м’язові
крововиливи
(гемартроз),
артрит, артралгія,
міалгія

З боку
нирок та
сечовивідних
шляхів

Гематурія

Гломерулонефрит,
підвищення
рівня креатиніну
в крові

Загальні
розлади та
реакції у
місці
введення
препарату

Кровотеча
у місці
ін’єкції

Гарячка

Зміни в
результатах
лабораторних
досліджень

Подовження
часу
кровотечі,
зниження
кількості
нейтрофілів
і
тромбоцитів

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
схвалення
лікарського
засобу
дозвільними
органами є важливою
процедурою.
Це дає змогу
здійснювати
постійний
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
застосування
цього лікарського
засобу.
Медичних
працівників
просять
повідомляти
про усі
підозрювані
побічні
реакції через
національні
системи
повідомлень.

Термін
придатності.

2 роки.

Не
застосовувати
препарат
після
закінчення
терміну
придатності,
вказаного на
упаковці.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
в недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері. По 1, 3,
6 або 8
блістерів у
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. ПАТ «Фармак».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
04080, м.
Київ, вул.
Фрунзе, 74.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

ТРОМБОНЕТ-ФАРМАК

(TROMBONET-FARMAK)

Состав:

действующее
вещество: клопидогреля
бисульфат
(клопидогреля
гидросульфат);

1
таблетка
содержит
клопидогреля
бисульфата
(клопидогреля
гидросульфат)
97,875 мг в
пересчете на
клопидогрель
– 75 мг;

вспомогательные
вещества: маннит
(Е 421), целлюлоза
микрокристаллическая,
гидроксипропилцеллюлоза
низкозамещенная,
масло
касторовое
гидрогенизированное,
полиэтиленгликоль,
Opadry II 85F 240069 Pink (спирт
поливиниловый,
титана
диоксид (Е 171), тальк,
железа оксид
красный (Е 172),
железа оксид желтый
(Е 172),
полиэтиленгликоль).

Лекарственная
форма.
Таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой.

Основные
физико-химические
свойства:
таблетки
круглой
формы с
двояковыпуклой
поверхностью,
покрытые
пленочной
оболочкой
темно-розового
цвета.

Фармакотерапевтичеcкая
группа. Ингибиторы
агрегации
тромбоцитов,
кроме гепарина.

Код АТХ B01A
C04.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Механизм
действия. Клопидогрель
селективно
подавляет
связывание
аденозиндифосфата
(АДФ) с
рецептором на
поверхности
тромбоцитов
и последующую
активацию
комплекса GPIIb/IIIa
под
действием
АДФ и таким
образом
подавляет
агрегацию
тромбоцитов.
Для
образования
активного
ингибирования
агрегации
тромбоцитов
необходима биотрансформация
клопидогреля.
Клопидогрель
также
подавляет
агрегацию
тромбоцитов,
индуцированную
другими
агонистами, путем
блокирования
повышения
активности
тромбоцитов
освобожденным
АДФ. Клопидогрель
необратимо
модифицирует
АДФ-рецепторы
тромбоцитов.
Таким
образом,
тромбоциты,
вступившие
во взаимодействие
с
клопидогрелем,
изменяются
до конца их
жизненного
цикла.
Нормальная
функция
тромбоцитов
восстанавливается
со скоростью,
соответствующей
скорости
обновления
тромбоцитов.

Фармакодинамические
эффекты. С
первого дня
применения в
повторных
суточных
дозах 75 мг
препарата
определяется
существенное
замедление
АДФ-индуцированной
агрегации
тромбоцитов.
Это действие
прогрессивно
усиливается
и
стабилизируется
между 3 и 7
днями. При
стабильном
состоянии
средний
уровень
угнетения
агрегации
под
действием
суточной
дозы 75 мг
составляет
от 40 % до 60 %.
Агрегация
тромбоцитов
и
продолжительность
кровотечения
возвращаются
к исходному
уровню в
среднем
через 5 дней
после прекращения
лечения.

Клиническая
эффективность
и безопасность.
Безопасность
и
эффективность
клопидогреля
оценивали в
пяти двойных
слепых исследованиях,
в которых
приняли
участие
более 88000 пациентов:
исследование
CAPRIE – сравнение
клопидогреля
с АСК, и
исследования
CURE, CLARITY, COMMIT и ACTIVE-A, где
сравнивали
клопидогрель
и плацебо,
оба в
комбинации с
АСК и другой
стандартной
терапией.

Инфаркт
миокарда (ИМ),
инсульт,
произошедшие
недавно или
установленное
заболевание
периферических
артерий. В
исследование
CAPRIE были
включены
больные
атеротромбозом,
проявлением
которого был
недавний
инфаркт миокарда
(<35 дней назад),
недавний
ишемический
инсульт (от 7
дней до 6
месяцев
назад) или
установленное
заболевание
периферических
артерий (ЗПА).
Пациенты
были
рандомизированы
для
получения
клопидогреля
по 75 мг/сут или
АСК 325 мг/сут,
после чего
они
находились
под наблюдением
от 1 до 3 лет. В
подгруппе
инфаркта миокарда
большинство
пациентов
получали АСК
в первые
несколько
дней после
развития инфаркта
миокарда.

Клопидогрель
по сравнению
с АСК
достоверно
снижал
частоту развития
новых
ишемических
событий
(комбинированная
конечная
точка,
которая
состояла из
инфаркта
миокарда,
ишемического
инсульта и
летального
исхода).
Анализ общей
летальности
в качестве
вторичной
конечной точки
не обнаружил
значительных
различий
между терапией
клопидогрелем
(5,8 %) и АСК (6 %).

Анализ
подгрупп по
соответствующим
заболеваниям
(инфаркт
миокарда,
ишемический
инсульт и
ЗПА) показал,
что
наибольший
эффект
наблюдался у
пациентов с
ЗПА, особенно
у тех, кто перенес
инфаркт
миокарда,
меньший
эффект (который
достоверно
не отличался
от эффекта
АСК) имели
пациенты с
инсультом. У
пациентов,
включенных в
исследование,
недавно перенесших
инфаркт
миокарда,
влияние
клопидогреля
по
многочисленным
показателям
было меньше,
но при этом
он
статистически
достоверно не
отличался от
влияния АСК.
Кроме того,
анализ
подгрупп
больных
разного
возраста свидетельствует,
что
благоприятный
эффект
клопидогреля
у пациентов старше
75 лет был ниже,
чем у
пациентов £75 лет.

Поскольку
мощность исследования
CAPRIE не была
достаточной,
чтобы
оценить
эффективность
для
отдельных
подгрупп,
остается неясным,
действительно
ли
существуют
различия в
относительном
снижении
риска для больных
с различными
заболеваниями,
или разница
была
случайной.

Острый
коронарный
синдром. В
исследование
CURE были
включены
пациенты с острым
коронарным
синдромом
без подъема сегмента
ST
(нестабильная
стенокардия
или инфаркт
миокарда без
патологического
зубца Q), у
которых за
последние 24
часа
наблюдался
приступ боли
в груди или
симптомы
ишемии. У
пациентов
были изменения
на ЭКГ,
свидетельствующие
о новой ишемии,
или
повышение
активности
сердечных
ферментов
или
тропонина I
или T минимум
вдвое по
сравнению с
высшим
пределом
нормы. Больные
были
рандомизированы
для получения
клопидогреля
(нагрузочная
доза – 300 мг,
затем – 75
мг/сут) или
плацебо, оба
в комбинации
с АСК (75–325 мг 1
раз в сутки) и
другой
стандартной
терапией.
Продолжительность
лечения была
до 1 года. В
исследовании
CURE 6,6 % пациентов
получали также
сопутствующую
терапию
антагонистом
гликопротеиновых
рецепторов
GPIIb/IIIa. Более 90 %
пациентов
получали гепарин.
Такая
сопутствующая
терапия статистически
достоверно
не влияла на
относительную
частоту
возникновения
кровотечений
при лечении
клопидогрелем
и плацебо. Количество
пациентов,
достигших
первичной конечной
точки
[сердечно-сосудистая
смерть (ССС),
инфаркт
миокарда (ИМ)
или инсульт],
составляла 9,3 %
в группе
клопидогреля
и 11,4 % – в группе
плацебо.
Относительное
снижение риска
составило 20 %
для группы
клопидогреля
(17 % – при
консервативном
лечении, 29 % –
если
пациентам
проводили
чрескожную
транслюминальную
коронарную
ангиопластику
с или без
установки
стента и 10 % –
если им
проводили
аортокоронарное
шунтирование).
Предупреждение
развития
новых сердечно-сосудистых
событий
(первичная
конечная
точка) происходило
с
относительным
снижением риска,
которое
составило 22 %, 32 %, 4
%, 6 % и 14 % в
периоды 0–1, 1–3, 3–6,
6–9 и 9–12 месяцев
исследования
соответственно.
То есть через
более чем 3
месяца
лечения
благоприятный
эффект,
наблюдавшийся
в группе
клопидогрель
+ АСК, больше
не рос, а риск
кровоизлияний
оставался
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Применение
клопидогреля
при
исследовании
CURE снижало
потребность
в применении
тромболитической
терапии и
ингибиторов
гликопротеиновых
рецепторов
GPIIb/IIIa.

Количество
пациентов,
достигших
комбинированной
первичной
конечной
точки (ССС, ИМ, инсульт
или
рефрактерная
ишемия),
составляла 16,5 %
в группе
клопидогреля
и 18,8 % в
плацебо-группе.
Относительное
снижение
риска составило
14 % в группе
клопидогреля.
Такой эффект
был в
основном
обусловлен
статистически
значимым
снижением
частоты
возникновения
ИМ (4,6 % в группе
клопидогреля
и 5,8 % в группе
плацебо).
Изменения
частоты
повторных госпитализаций
по поводу
нестабильной
стенокардии
не
наблюдалось.

Результаты,
полученные в
группах
пациентов с
различными
характеристиками
(например,
нестабильная
стенокардия
или ИМ без патологического
зубца Q,
уровень
риска от низкого
до высокого,
диабет,
необходимость
реваскуляризации,
возраст, пол),
совпадали с
результатами
первичного
анализа. В
частности,
дополнительный
анализ
пациентов (17 %
от всей
группы
пациентов CURE),
которым был
установлен
стент (PCI-CURE),
показал, что
при лечении
клопидогрелем
по сравнению
с плацебо,
наблюдается
значимое
относительное
снижение
риска (ОСР) (26,2 %),
что
свидетельствует
в пользу
клопидогреля
в
предупреждении
развития
первичной конечной
точки (ССС, ИМ,
инсульт), а
также значимое
ОСР (23,9 %) для
второй
комбинированной
первичной
конечной
точки (ССС, ИМ,
инсульт или
рефрактерная
ишемия).
Более того,
профиль
безопасности
клопидогреля
в этой
подгруппе
пациентов не
вызывает
никаких
особых
замечаний.
Таким
образом,
результаты
дополнительного
анализа
группы пациентов
совпадают с
результатами
всего исследования.

Благоприятный
эффект
клопидогреля
был продемонстрирован
независимо
от получения
неотложного
и
длительного
лечения другими
сердечно-сосудистыми
средствами
(такими как
гепарин/низкомолекулярный
гепарин,
ингибиторы
гликопротеиновых
рецепторов
GPIIb/IIIa, липидоснижающие
препараты,
бета-блокаторы
и ингибиторы
АПФ).
Эффективность
клопидогреля
не зависела
от дозы АСК (75-325
мг 1 раз в сутки).

У
пациентов с
острым ИМ с
подъемом
сегмента ST
оценивали
безопасность
и
эффективность
клопидогреля
в двух
рандомизированных
плацебо-контролируемых
двойных слепых
исследованиях
CLARITY и COMMIT.

В
исследование
CLARITY были
включены
пациенты, у которых
в течение
последних 12
часов произошел
ИМ с подъемом
сегмента ST и
была запланирована
терапия
тромболитическими
средствами. Пациенты
получали
клопидогрель
(300 мг нагрузочной
дозы, затем –
по 75 мг/сут) или
плацебо, оба –
в комбинации
с АСК
(нагрузочная
доза – 150-325 мг,
после чего –
по 75- 162 мг/сут),
фибринолитическим
агентом и в
случае
необходимости
– с
гепарином.
Дальнейшее
наблюдение
за
пациентами
продолжалось
30 дней.
Первичной
конечной
точкой была
окклюзия
связанной с
инфактом
артерии, обнаруженная
на
ангиограмме
перед
выпиской из
клиники,
летальный
исход или
рецидив ИМ перед
проведением
коронарной
ангиографии.
Для пациентов,
которым не
проводилась
ангиография,
первичной
конечной
точкой был
летальный
исход или
рецидив
инфаркта
миокарда до 8
суток или до
выписки из
клиники. В
группе пациентов
было 19,7 % женщин,
29,2 % пациентов ≥
65 лет. В общем 99,7 %
пациентов
получали
фибринолитики
(фибриноспецифические
– 68,7 %,
фибринонеспецифические
– 31,1 %), 89,5 % –
гепарин, 78,7 % –
бета-блокаторы,
54,7 % –
ингибиторы
АПФ и 63 % –
статины.

Первичной
конечной
точки
достигли 15 %
пациентов из
группы,
получавшей
клопидогрель,
и 21,7 % из группы,
получавшей
плацебо.
Таким образом,
абсолютное
снижение
составило 6,7 %
и с преимуществом
36 % в пользу
клопидогреля,
в основном в
связи с
уменьшением
случаев развития
окклюзии
артерии,
связанной с
инфарктом.
Такое
преимущество
наблюдалось
во всех
предварительно
определенных
подгруппах
пациентов,
распределенных
по возрасту,
полу,
локализации
инфаркта и
видом получаемой
терапии
фибринолитиками
или гепарином.

Двухфакторный
дизайн
исследования
COMМIT включал
пациентов, у
которых в
течение
последних 24
часов
наблюдалось
возникновение
симптомов,
которые
позволяют
заподозрить
ИМ, что
подтверждается
отклонениями
от нормы показателей
ЭКГ
(например,
подъем или
депрессия
сегмента ST,
или блокада
левой ножки
пучка Гиса).
Пациенты
получали
клопидогрель
(75 мг/сут) или
плацебо в
сочетании с
АСК (162 мг/сут) в
течение 28
дней или до
выписки из
больницы. Комбинированными
первичными
конечными
точками был
летальный
исход по
любой
причине и
первый
рецидив
инфаркта миокарда,
инсульт или
летальный
исход. В группе
пациентов
было 27,8 % женщин,
58,4 % пациентов ≥
60 лет (26 % ≥ 70 лет) и
54,5 % пациентов,
получавших
фибринолитики.

Клопидогрель
статистически
достоверно снижал
относительный
риск
развития
летального
исхода по
какой-либо
причине на 7 % и
относительный
риск
комбинации
рецидива
инфаркта,
инсульта или
летального
исхода на 9 %,
при этом
относительное
и абсолютное
снижение
составило 0,5 % и
0,9 %
соответственно.
Такой эффект
наблюдался у
пациентов
разного
возраста и
пола независимо
от приема
фибринолитиков
и наблюдался
в течение
первых 24 часов.

Фибрилляция
предсердий. В
исследование
ACTIVE-W и ACTIVE-А,
которые были
отдельными
исследованиями
в рамках
программы ACTIVE,
были
включены
пациенты с
фибрилляцией
предсердий
(ФП), которые имели
по меньшей
мере один
фактор риска
возникновения
сосудистых
нарушений.
Основываясь
на критериях
включения в
исследование,
врачи
привлекали
пациентов к
исследованию
ACTIVE-W, если они
были
кандидатами
на получение
терапии
антагонистами
витамина К
(АВК) (например
варфарином).
В исследование
ACTIVE-А были
включены
пациенты,
которые не
могли
получать
АВК-терапию
из-за противопоказаний
или нежелания
получать это
лечение.

Исследование
ACTIVE-W
продемонстрировало,
что антикоагулянтная
терапия
антагонистами
витамина К
была более
эффективной,
чем лечение
клопидогрелем
и АСК.

Исследование
ACTIVE-А было
многоцентровым
рандомизированным
двойным
слепым
плацебо-контролируемым
исследованием,
в котором
сравнивали
клопидогрель
75 мг в сутки +
АСК с плацебо
+ АСК. Рекомендуемая
доза АСК
составляла
от 75 до 100 мг в
сутки.
Пациенты
получали
лечение в течение
периода до 5
лет.

Пациенты,
рандомизированные
в программу ACTIVE,
имели
документально
подтвержденную
ФП, то есть
постоянную
форму ФП или
по меньшей мере
2 эпизода
пароксизмальной
ФП в течение последних
6 месяцев, и по
крайней мере
один из таких
факторов
риска:
возраст от 75 лет
или возраст
от 55 до 74 лет
и/или
сахарный диабет,
требующий
медикаментозного
лечения, или
документально
подтвержденный
перенесенный
ИМ, или
документально
подтвержденную
ишемическую
болезнь
сердца;
предшествующее
лечение по
поводу
системной
артериальной
гипертензии;
ранее
перенесенный
инсульт, транзиторная
ишемическая
атака (ТИА),
системная
эмболия без
поражения
структур ЦНС;
дисфункция
левого
желудочка с
показателем
фракции выброса
левого
желудочка <45 %
или
документально
подтвержденное
заболевание
периферических
сосудов.
Средний балл
по шкале CHADS2
составлял 2 (в пределах
0–6).

К
основным
критериям
исключения
пациентов из
исследования
принадлежали
документально
подтвержденная
язвенная
болезнь в
течение
последних 6
месяцев;
внутримозговое
кровотечение
в анамнезе,
серьезная
тромбоцитопения
(количество
тромбоцитов
<50 × 109/л);
потребность
в применении
клопидогреля
или
пероральных
антикоагулянтов
(ПАК) или непереносимость
какого-либо
из этих двух
веществ.

73 %
пациентов,
включенных в
исследование
ACTIVE-А, не могли
получать АВК
в связи с
выводами врача,
из-за
невозможности
проведения
мониторинга
международного
нормализованного
отношения
(МНО),
вследствие
склонности к
падению или травмы
головы, или
наличия
специфического
фактора риска
возникновения
кровотечения;
в отношении 26 %
пациентов
решение
врача
основывалось
на нежелании
пациента
получать АВК.

41,8 %
пациентов
составляли
женщины.
Средний возраст
составлял 71
год, 41,6 % пациентов
были старше 75
лет. В общем 23 %
больных
получали
антиаритмические
средства, 52,1 % –
бета-блокаторы,
54,6 % –
ингибиторы
ангиотензинпревращающего
фермента и 25,4 % –
статины.

Количество
пациентов,
достигших
первичной
конечной
точки (время
до первого возникновения
инсульта, ИМ,
системной
эмболии без
поражения
структур ЦНС
или летального
исхода),
составила 22,1 % в
группе
пациентов,
получавших
клопидогрель
+ АСК, и 24, 4 % в группе
плацебо + АСК
(относительное
снижение риска
на 11,1 %), прежде
всего из-за
значительного
снижения
частоты
развития
инсультов.
Инсульты
возникли у 7,8 %
пациентов,
получавших
клопидогрель
+ АСК, и у 10,8 % пациентов,
получавших
плацебо + АСК
(относительное
снижение
риска на 28,4 %).

Дети. В
исследовании
с повышением
доз, проводившееся
с участием
новорожденных
или младенцев
в возрасте до
24 месяцев с
риском возникновения
тромбоза (PICOLO),
клопидогрель
применяли в
последовательных
дозах 0,01, 0,1 и 0,2
мг/кг новорожденным
и младенцам и
в дозе 0,15 мг/кг
только
новорожденным.
При дозе 0,2
мг/кг средний
показатель
ингибирования
агрегации
тромбоцитов
составил 49,3 % (5
мкМ АДФ-индуцированной
агрегации
тромбоцитов),
что было
сопоставимо
с таковым у
взрослых,
получавших
копидогрель
в дозе
75 мг/сутки.

В
рандомизированном
двойном
слепом
исследовании
с участием
параллельных
групп (CLARINET)
детей
(новорожденных
и младенцев)
с врожденным
пороком
сердца
цианотичного
типа, которым
проводили
паллиативную
операцию по
созданию
системно-легочного
артериального
шунта, были
рандомизированы
для получения
клопидогреля
0,2 мг/кг или
плацебо с одновременным
проведением
сопутствующей
базовой
терапии к
моменту
проведения
второго
этапа
операции.
Среднее
время между проведением
паллиативной
операции по
созданию
шунта и
первым
введением
исследуемого
препарата
составляло 20
дней.
Примерно 88 %
пациентов одновременно
получали АСК
(от 1 до 23 мг/кг/сутки).
Достоверных
различий
между группами
по
достижению
первичной
комбинированной
конечной
точки,
которая
состояла из
летальных
случаев,
тромбоза
шунта или
проведения
хирургического
вмешательства
на сердце до 120
дня жизни
после
возникновения
события,
вызванного
тромбозом, не
наблюдалось
и составляло
19,1 % в группе
клопидогреля
и 20,5 % в группе
плацебо (см.
раздел
«Способ
применения и
дозы»).
Наиболее
частой побочной
реакцией как
в группе
клопидогреля,
так и в
группе
плацебо было
развитие
кровотечения,
однако
достоверных
различий
между группами
по частоте ее
возникновения
обнаружено
не было. Во
время
дальнейшего
долгосрочного
периода
наблюдения
за побочными
явлениями 26
пациентов, у
которых шунт
оставался на момент
достижения
1-летнего
возраста,
получали
клопидогрель
до
достижения
18-месячного
возраста. Во
время этого
периода
наблюдения
профиль
безопасности
препарата не
менялся.

В
исследованиях
CLARINET и PICOLO использовали
восстановленный
раствор
клопидогреля.
В исследовании
относительной
биодоступности
у взрослых
восстановленный
раствор клопидогреля
продемонстрировал
аналогичную
степень и
немного
более
высокую
скорость
абсорбции
основного
циркулирующего
(неактивного)
метаболита
по сравнению
с
зарегистрированной
таблетированной
формой
препарата.

Фармакокинетика.

Всасывание.
После
перорального
приема
однократной
и многократных
доз 75 мг в
сутки
клопидогрель
быстро
всасывается. Средняя
пиковая
концентрация
неизмененного
клопидогреля
в плазме крови
(около 2,2-2,5 нг/мл
после
однократной
дозы 75 мг перорально)
достигалась
примерно
через 45 минут
после приема.
Абсорбция
составляет
не менее 50 %,
учитывая экскрецию
метаболитов
клопидогреля
с мочой.

Распределение.
Клопидогрель
и основной
(неактивный)
метаболит,
циркулирующий
в крови, in vitro
обратимо
связываются
с белками
плазмы человека
(98 % и 94 %
соответственно).
Эта связь
остается ненасыщаемой
in vitro в
пределах
широкого
диапазона
концентраций.

Метаболизм.
Клопидогрель
экстенсивно
метаболизируется
в печени. In vitro и in vivo
существует
два основных
пути его
метаболизма:
один – с
участием
эстераз, что
приводит к
гидролизу с
образованием
неактивной
производной
карбоновой
кислоты
(которая составляет
85 % всех
метаболитов,
циркулирующих
в плазме), а
другой – с
привлечением
ферментов
системы
цитохрома P450.
Сначала
клопидогрель
превращается
в
промежуточный
метаболит
2-оксо-клопидогрель.
В результате
дальнейшего
метаболизма
2-оксо-клопидогреля
образуется
тиоловая
производная –
активный
метаболит.
Этот
активный
метаболит
образуется
преимущественно
с помощью
фермента CYP2C19, с
участием
нескольких
других ферментов
системы CYP,
таких как CYP1A2, CYP2B6
и CYP3A4. Активный
метаболит
клопидогреля
(тиоловая
производная),
который был
выделен in vitro, быстро и
необратимо
связывается
с рецепторами
на
тромбоцитах,
тем самым
препятствуя
агрегации
тромбоцитов.

Выведение.
Через 120 часов
после приема
внутрь
меченого
14C-клопидогреля
у человека
приблизительно
50 % дозы
выводилось с
мочой и около
46 % с калом.
После перорального
приема
разовой дозы
75 мг период
полувыведения
клопидогреля
составляет
около 6 часов. Период
полувыведения
основного
(неактивного)
метаболита,
циркулирующего
в крови, составляет
8 часов после
однократного
и многократного
применения
препарата.

Фармакогенетика.
CYP2C19 участвует в
образовании
как
активного метаболита,
так и
промежуточного
метаболита
2-оксо-клопидогреля.
Фармакокинетика
активного
метаболита
клопидогреля
и антитромбоцитарные
эффекты, по
данным
измерения агрегации
тромбоцитов ex vivo,
различаются
в
зависимости
от генотипа
CYP2C19.

Аллель
CYP2C19*1
соответствует
полностью
функционирующему
метаболизму,
тогда как
аллели CYP2C19*2 и CYP2C19*3
соответствуют
нефункционирующему
метаболизму.
Аллели CYP2C19*2 и CYP2C19*3
составляют
большинство
аллелей у
пациентов
европеоидной
(85 %) и
монголоидной
(99 %) рас с
пониженным
метаболизмом.
Другие
аллели, ассоциированные
с
отсутствующим
или ослабленным
метаболизмом,
встречаются
значительно
реже. К ним
относятся CYP2C19 *4, *5,
*6, *7, и *8. Пациент с
пониженным
метаболизмом
имеет две
нефункциональные
аллели, как
указано выше.
Согласно
опубликованным
данным,
генотипы CYP2C19,
которые
соответствуют
пониженному
метаболизму,
встречаются
у 2 %
представителей
народов
Кавказа, 4 %
пациентов
негроидной
расы и 14 %
пациентов китайской
национальности.
Сейчас
существуют
тесты,
позволяющие
определить
генотип CYP2C19.

В
перекрестном
исследовании
с участием 40 здоровых
добровольцев,
по 10 в каждой
из четырех
групп,
соответствующих
определенному
типу
метаболизма
CYP2C19
(сверхбыстрый,
интенсивный,
промежуточный
и сниженный),
оценивали
фармакокинетику
и
антитромбоцитарные
эффекты при
применении
дозы 300 мг с последующим
приемом дозы
75 мг в сутки, а
также дозы 600
мг с
последующим
приемом дозы
150 мг в сутки.
Каждый из
этих видов
лечения применяли
в целом в
течение 5
дней (до
достижения
стабильного
состояния).
Не было выявлено
существенных
различий в
показателях
концентрации
активного
метаболита в
крови и
средних
показателях
подавления
агрегации
тромбоцитов
(ПАТ) между
лицами с
сверхбыстрым,
интенсивным
и
промежуточным
метаболизмом.
У лиц с
пониженным
метаболизмом
концентрация
активного
метаболита в
крови
уменьшилась
на 63-71 % по
сравнению с
лицами с
интенсивным метаболизмом.

После
применения
режима
дозирования
300 мг/75 мг
антитромбоцитарные
эффекты у лиц
с пониженным
метаболизмом
были менее
выраженными,
при этом средний
показатель
ПАТ (5 мкМ АДФ)
составил 24 % (24
часа) и 37 % (день 5)
по сравнению
с ПАТ 39 % ( 24 часа) и
58 % (день 5) у лиц
с
интенсивным
метаболизмом
и 37 % (24 часа) и 60 %
(день 5) у лиц с
промежуточным
метаболизмом.
Когда лицам с
пониженным
метаболизмом
применяли
режим
дозирования
600 мг/150 мг,
концентрация
активного
метаболита в крови
была выше,
чем при
применении
режима
дозирования
300 мг/75 мг. Кроме
того,
показатели ПАТ
составили 32 % (24
часа) и 61 % (день 5),
которые были
выше, чем у
лиц с пониженным
метаболизмом,
получавших
дозы 300 мг/75 мг, и
подобными
показателям,
полученным в
других
группах,
выделенных в
зависимости
от типа
метаболизма
CYP2C19, при
применении режима
дозирования
300 мг/75 мг. По
результатам исследований
клинических
эффектов
надлежащий
режим
дозирования
для этой
группы пациентов
не был
определен.

Аналогично
результатам,
приведенным
выше, в
метаанализе 6
исследований
с учетом
показателей
равновесного
состояния
пациентов,
получавших
клопидогрель,
было
продемонстрировано,
что
концентрация
активного
метаболита в
крови
уменьшилась
на 28 % у лиц с
промежуточным
метаболизмом
и на 72 % у лиц с
пониженным
метаболизмом;
ингибирование
агрегации
тромбоцитов
(5 мкМ АДФ)
также
уменьшилось,
при этом
разница в
показателях
ПАТ
составила 5,9 % и
21,4 %
соответственно
по сравнению
с лицами с интенсивным
метаболизмом.

Влияние
генотипа CYP2C19 на
клинические
результаты у
пациентов,
получавших
клопидогрель,
в ходе
проспективных
рандомизированных
контролируемых
исследований
не изучалось.
Однако был
проведен
целый ряд
ретроспективных
анализов с
целью оценки
этого эффекта
у пациентов,
получавших
клопидогрель,
для которых
существуют
результаты
генотипирования:
CURE, CLARITY-ТИМI 28, TRITON-T1MI 38, и ACTIVE-A.
Кроме того,
существуют
результаты
нескольких
опубликованных
когортных исследований.

В
ходе анализа
TRITON TIMI 38 и 3
когортных
исследований
(Collet, Sibbing, Giusti) комбинированная
группа,
состоящая из
лиц с промежуточным
и сниженным
метаболизмом,
имела
значительно
более
высокую
частоту возникновения
сердечно-сосудистых
событий
(летальный
исход,
инфаркт
миокарда и
инсульт) или
тромбоза
стентов, чем
лица с интенсивным
метаболизмом.

В
ходе анализа
CHARISMA и одного
когортного
исследования
(Simon) у лиц с
пониженным
метаболизмом
наблюдалась
повышенная
частота
возникновения
событий по
сравнению с
лицами с интенсивным
метаболизмом.

В
анализах CURE, CLARITY,
ACTIVE-A и в одном из
когортных
исследований
(Trenk) частота
возникновения
сердечно-сосудистых
событий достоверно
не зависела
от
особенностей
метаболизма.

Ни
один из этих
анализов не
включал
достаточного
количества
пациентов
для того, чтобы
можно было
выявить
разницу в
клинических
результатах
у пациентов с
пониженным
метаболизмом.

Особые
категории
пациентов. Фармакокинетику
активного
метаболита
клопидогреля
не исследовали
в
нижеприведенных
особых категориях
пациентов.

Почечная
недостаточность.
После
регулярного
применения 75 мг
клопидогреля
в сутки у
пациентов с
тяжелой
почечной
недостаточностью
(клиренс креатинина
5–15
мл/в минуту)
ингибирование
АДФ-индуцированной
агрегации
тромбоцитов
было менее выраженным
(25 %) по
сравнению с
таким же
эффектом у
здоровых
добровольцев,
а время
кровотечения
было
продлено
почти так же,
как и у
здоровых
добровольцев,
получавших 75
мг
клопидогреля
в сутки.
Клиническая
переносимость
была хорошей
у всех
пациентов.

Печеночная
недостаточность.
После
регулярного
приема 75 мг
клопидогреля
в сутки в течение
10 дней у
пациентов с
тяжелой
печеночной
недостаточностью
ингибирование
АДФ-индуцированной
агрегации
тромбоцитов
было таким
же, как и у
здоровых
добровольцев.
Среднее удлинение
времени
кровотечения
также было
одинаковым в
обеих
группах.

Расовая
принадлежность.
Распространенность
аллелей CYP2C19,
которые вызывают
промежуточную
и слабую
метаболическую
активность CYP2C19,
отличается в
зависимости
от
расовой/этнической
принадлежности
(см. раздел
«Фармакогенетика»).
Существуют
ограниченные
данные
относительно
пациентов
монголоидной
расы, которые
позволяют
оценить
клиническое
значение генотипирования
этого CYP.

Доклинические
данные по
безопасности.
Побочными
эффектами,
которые чаще
всего наблюдались
во время
доклинических
исследований
на животных,
были изменения
со стороны
печени. Они
появлялись
при введении
доз, которые
почти в 25 раз
превышали
терапевтическую
дозу 75 мг
клопидогреля
в сутки у
человека, и
были
следствием
действия
препарата на
ферменты,
участвующие
в печеночном
метаболизме.
При
применении
терапевтических
доз
клопидогреля
у человека
никакого
влияния на
ферменты,
участвующие
в печеночном
метаболизме,
не
наблюдалось.

При
введении
высоких доз
клопидогреля
животным
наблюдалась
плохая
желудочная
переносимость
препарата
(возникал
гастрит, эрозивное
поражение
желудка и/или
рвота).

При
введении
клопидогреля
мышам в
течение 78
недель и
крысам в
течение 104
недель в
дозах до 77
мг/кг в сутки
(что почти в 25
раз
превышали терапевтическую
дозу 75 мг
клопидогреля
в сутки у
человека) не
получено
никаких
доказательств
канцерогенного
действия
препарата.

Был
проведен
целый ряд
исследований
генотоксичности
клопидогреля
в условиях in vitro и in vivo, однако
они не
обнаружили
ни одного
генотоксического
действия
препарата.

Клопидогрель
не влиял на
репродуктивную
функцию
самцов и
самок крыс, а
также не
оказывал
тератогенного
действия ни у
крыс, ни у
кроликов. При
введении
самкам крыс в
период лактации
клопидогрель
приводил к
незначительной
задержке
развития
потомства.
Специальные
фармакокинетические
исследования
с радиоактивно
меченым
клопидогрелем
доказали, что
исходное
вещество и
его
метаболиты проникают
в грудное
молоко.
Следовательно,
нельзя
исключать
как
непосредственного
влияния
препарата на
потомство
(незначительное
токсическое
действие),
так и
опосредованного
воздействия
(вследствие
ухудшения
вкусовых
качеств молока).

Клинические
характеристики.

Показания.

Вторичная
профилактика
проявлений
атеротромбоза
у взрослых:

•
больных,
перенесших
инфаркт
миокарда (начало
лечения –
через
несколько
дней, но не
позднее чем через
35 дней после
возникновения),
ишемический
инсульт
(начало
лечения –
через 7 дней,
но не позднее
чем через 6
месяцев
после
возникновения)
или у которых
диагностировано
заболевание
периферических
артерий
(поражение
артерий и
атеротромбоз
сосудов
нижних
конечностей);

•
больных с
острым
коронарным
синдромом:

– с
острым
коронарным
синдромом
без подъема
сегмента ST
(нестабильная
стенокардия
или инфаркт
миокарда без
зубца Q), в том
числе у пациентов,
которым был
установлен
стент в ходе
проведения
чрескожной коронарной
ангиопластики,
в комбинации
с ацетилсалициловой
кислотой
(АСК);

– с
острым
инфарктом
миокарда с
подъемом сегмента
ST, в
комбинации с
ацетилсалициловой
кислотой (у
больных,
получающих
стандартное
медикаментозное
лечение и
которым показана
тромболитическая
терапия).

Профилактика
атеротромботических
и тромбоэмболических
событий при
фибрилляции
предсердий.
Клопидогрель
в комбинации
с АСК показан
взрослым
пациентам с
фибрилляцией
предсердий,
которые
имеют по
меньшей мере
один фактор
риска
возникновения
сосудистых
событий, у
которых
существуют
противопоказания
к лечению
антагонистами
витамина К
(АВК) и
которые
имеют низкий риск
возникновения
кровотечений,
для профилактики
атеротромботических
и тромбоэмболических
событий, в
том числе
инсульта.

Для
получения
дополнительной
информации
см. раздел «Фармакологические
свойства».

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность
к действующему
веществу или
к любому
компоненту
препарата.
Тяжелая
печеночная
недостаточность.
Острое
кровотечение
(например пептическая
язва или
внутричерепное
кровоизлияние).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Лекарственные
средства,
применение
которых
сопровождается
повышением
риска кровотечений.
Вследствие
потенциального
аддитивного эффекта
существует
повышенный
риск
геморрагических
осложнений,
поэтому
одновременное
применение
таких
лекарственных
средств с
клопидогрелем
требует
осторожности
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Пероральные
антикоагулянты.
Одновременное
применение
клопидогреля
с
пероральными
антикоагулянтами
не рекомендуется,
поскольку
такая
комбинация
может
усилить
интенсивность
кровотечения
(см. раздел
«Особенности
применения»).
Хотя
применение
клопидогреля
в дозе 75 мг в сутки
не изменяет
фармакокинетический
профиль S-варфарина
или
международное
нормализованное
отношение
(МНО) у
пациентов,
которые в течение
длительного
времени
получают
лечение
варфарином,
одновременное
применение
клопидогреля
и варфарина
увеличивает
риск
кровотечения
из-за
существования
независимого
влияния на
гемостаз.

Ингибиторы
гликопротеиновых
рецепторов
IIb/IIIа.
Клопидогрель
следует с
осторожностью
назначать
пациентам,
которые
получают
ингибиторы
гликопротеиновых
рецепторов
IIb/IIIа (см. раздел
«Особенности
применения»).

Ацетилсалициловая
кислота (АСК).
Ацетилсалициловая
кислота не
изменяет ингибиторного
действия
клопидогреля
на
АДФ-индуцированную
агрегацию
тромбоцитов,
но клопидогрель
усиливает
действие АСК
на агрегацию
тромбоцитов,
индуцированную
коллагеном.
Однако
одновременное
применение 500
мг АСК 2 раза в
сутки в
течение
одного дня не
вызывало
значимого
увеличения
времени
кровотечения,
удлиненного
вследствие
приема
клопидогреля.
Поскольку
возможно
фармакодинамическое
взаимодействие
между
клопидогрелем
и ацетилсалициловой
кислотой с
повышением
риска
кровотечения,
одновременное
применение
этих
препаратов
требует
осторожности
(см. раздел
«Особенности
применения»).
Несмотря на
это,
клопидогрель
и АСК
совместно применяли
до 1 года (см.
раздел
«Фармакологические
свойства»).

Гепарин.
По данным
клинического
исследования,
проведенного
с участием здоровых
добровольцев,
клопидогрель
не требовал
корректировки
дозы
гепарина и не
изменял
действие
гепарина на
коагуляцию. Одновременное
применение
гепарина не
меняло
ингибирующего
действия
клопидогреля
на агрегацию
тромбоцитов.
Поскольку
возможно
фармакодинамическое
взаимодействие
между
клопидогрелем
и гепарином с
повышением
риска
кровотечения,
одновременное
применение
этих препаратов
требует
осторожности.

Тромболитические
средства.
Безопасность
одновременного
применения
клопидогреля,
фибриноспецифических
или
фибринонеспецифических
тромболитических
агентов и
гепарина была
исследована
с участием
пациентов с
острым
инфарктом
миокарда.
Частота
развития клинически
значимых
кровотечений
была аналогична
той, что
наблюдалась при
одновременном
применении
тромболитических
препаратов и
гепарина с
АСК (см. раздел
«Побочные
реакции»).

Нестероидные
противовоспалительные
препараты
(НПВП). В
ходе
клинического
исследования,
проведенного
с участием
здоровых
добровольцев,
одновременное
применение
клопидогреля
и напроксена
увеличивало
количество
скрытых
желудочно-кишечных
кровотечений.
Однако из-за
отсутствия
исследований
по
взаимодействию
препарата с
другими НПВП
до сих пор не
выяснено,
возрастает
ли риск
желудочно-кишечных
кровотечений
при
применении
со всеми
НПВП. Поэтому
необходима
осторожность
при
одновременном
применении
НПВП, в
частности
ингибиторов
ЦОГ-2, с
клопидогрелем
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Селективные
ингибиторы
обратного
захвата
серотонина
(СИОЗС).
Необходимо с осторожностью
применять
одновременно
СИОЗС с
клопидогрелем
из-за того,
что СИОЗС влияют
на активацию
тромбоцитов
и повышают
риск
возникновения
кровотечений.

Одновременное
применение
других
препаратов.
Поскольку
клопидогрель
превращается
в свой
активный метаболит
частично под
действием CYP2C19,
то применение
препаратов,
снижающих
активность
этого
фермента,
скорее всего,
приведет к
снижению
концентрации
активного
метаболита клопидогреля
в плазме.
Клиническое
значение
этого
взаимодействия
не выяснено.
Поэтому в
качестве
меры
предосторожности
следует
избегать
одновременного
применения
сильных и
умеренных
ингибиторов
CYP2C19 (см. разделы
«Особенности
применения»
и «Фармакокинетика»).

К
препаратам,
подавляющим
активность CYP2C19,
относятся
омепразол,
эзомепразол, флувоксамин,
флуоксетин,
моклобемид,
вориконазол,
флуконазол,
тиклопидин,
карбамазепин
и эфавиренц.

Ингибиторы
протонной
помпы (ИПП).
Омепразол в
дозе 80 мг 1 раз в
сутки при
сопутствующем
применении с
клопидогрелем
или в пределах
12 часов между
приемами этих
двух
препаратов
снижал
концентрацию
активного
метаболита в
крови на 45 %
(нагрузочная
доза) и на 40 %
(поддерживающая
доза). Это
снижение сопровождалось
уменьшением
подавления
агрегации
тромбоцитов
на 39 %
(нагрузочная
доза) и на 21 %
(поддерживающая
доза).
Ожидается,
что в
аналогичное
взаимодействие
с
клопидогрелем
будет
вступать и эзомепразол.

По
результатам
обсервационных
и клинических
исследований
получены
противоречивые
данные о
клинических
последствиях
этих
фармакокинетических
и
фармакодинамических
взаимодействий
с точки
зрения
развития основных
кардиоваскулярных
событий. В качестве
меры
предосторожности
не следует одновременно
с
клопидогрелем
применять омепразол
или
эзомепразол
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Менее
выраженное
снижение
концентрации
метаболита в
крови
наблюдалось
при
применении
пантопразола
или лансопразола.

При
одновременном
применении
пантопразола
в дозе 80 мг 1 раз
в сутки
концентрации
активного
метаболита в
плазме
уменьшились
на 20 %
(нагрузочная
доза) и на 14 %
(поддерживающая
доза). Это
снижение
сопровождалось
уменьшением
среднего
показателя
подавления
агрегации
тромбоцитов
на 15 % и 11 %
соответственно.
Полученные
результаты
указывают на
возможность
одновременного
применения клопидогреля
и
пантопразола.

Нет
доказательств
того, что
другие
лекарственные
средства, уменьшающие
выработку
кислоты в
желудке, такие
как,
например, Н2-блокаторы
или антациды,
влияют на
антитромбоцитарную
активность
клопидогреля.

Комбинация
с другими
лекарственными
средствами.
Был проведен
ряд клинических
исследований
с
клопидогрелем
и другими
препаратами
для изучения
потенциальных
фармакодинамических
и
фармакокинетических
взаимодействий.
Клинически
значимого
фармакодинамического
взаимодействия
при
применении
клопидогреля
одновременно
с атенололом,
нифедипином
или с обоими
препаратами
выявлено не
было. Кроме
того,
фармакодинамическая
активность
клопидогреля
осталась
практически
неизменной
при
одновременном
применении с фенобарбиталом
и эстрогеном.

Фармакокинетические
свойства дигоксина или
теофиллина
не
изменялись
при
одновременном
применении с
клопидогрелем.

Антацидные
средства
не влияли на
уровень
абсорбции
клопидогреля.

Данные,
полученные в
ходе
исследований
микросом
печени
человека,
свидетельствуют
о том, что
карбоксильные
метаболиты
клопидогреля
могут
подавлять
активность
цитохрома Р450 2С9.
Это может
потенциально
повышать
уровни в
плазме таких
лекарственных
средств как фенитоин
и толбутамид
и НПВП,
которые
метаболизируются
с помощью
цитохрома Р450 2С9.
Несмотря на
это,
результаты
исследования
CAPRIE
свидетельствуют,
что фенитоин
и толбутамид
можно
безопасно
применять
одновременно
с
клопидогрелем.

Лекарственные
средства,
которые
являются
субстратами
фермента CYP2C8.
Было
показано, что
клопидогрель
увеличивает
экспозицию
репаглинида
у здоровых добровольцев.
Исследования
in vitro продемонстрировали,
что это
увеличение
экспозиции
репаглинида
обусловлено
ингибированием
фермента CYP2C8
глюкуронидным
метаболитом
клопидогреля.
Учитывая
риск
увеличения концентраций
в плазме
крови,
одновременное
применение
клопидогреля
и
лекарственных
средств,
которые
выводятся из
организма
преимущественно
с помощью
метаболизма,
опосредованного
ферментом CYP2C8
(таких как
репаглинид,
паклитаксел),
требует
осторожности
(см. раздел
«Особенности
применения»).

За
исключением
информации о
взаимодействии
со
специфическими
лекарственными
средствами,
приведенной выше,
исследования
по
взаимодействию
клопидогреля
с
лекарственными
средствами, которые
обычно
назначают
больным
атеротромбозом,
не проводили.
Однако
пациенты, которые
принимали участие
в
клинических
исследованиях
клопидогреля,
применяли
одновременно
другие
препараты,
включая
диуретики,
бета-блокаторы,
ингибиторы
АПФ,
антагонисты
кальция, средства,
снижающие
уровень
холестерина, коронарные
вазодилататоры,
противодиабетические
средства
(включая
инсулин),
противоэпилептические
средства и
антагонисты
GPIIb/IIIa, без признаков
клинически
значимого
побочного
действия.

Особенности
применения.

Кровотечение
и
гематологические
расстройства. Из-за
риска
развития
кровотечения
и гематологических
побочных
реакций
следует
немедленно
провести
развернутый
анализ крови
и/или другие
соответствующие
тесты, если
во время
применения
препарата
наблюдаются
симптомы,
свидетельствующие
о
возможности
кровотечения
(см. раздел
«Побочные
реакции»).
Как и другие
антитромбоцитарные
средства,
клопидогрель
следует
применять с
осторожностью
пациентам с
повышенным
риском
кровотечения
вследствие
травмы,
хирургического
вмешательства
или других
патологических
состояний, а
также в
случае
применения
пациентами
АСК, гепарина,
ингибиторов
гликопротеина
IIb/IIIа или НПВП,
включая
ингибиторы
ЦОГ 2 или
селективные
ингибиторы
обратного
захвата
серотонина (СИОЗС),
или другие
лекарственные
средства, такие
как
пентоксифиллин,
применение
которых
сопровождается
повышением
риска геморрагических
явлений (см.
раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).
Необходимо
внимательно
следить за
проявлениями
у пациентов
симптомов
кровотечения,
в том числе
скрытого
кровотечения,
особенно в первые
недели
лечения и/или
после
инвазивных
процедур на
сердце и
хирургических
вмешательств.
Одновременное
применение
клопидогреля
с
пероральными
антикоагулянтами
не рекомендуется,
поскольку
это может
усилить интенсивность
кровотечений
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

В случае
планового
хирургического
вмешательства,
когда
антитромбоцитарный
эффект
является
временно
нежелательным,
лечение
клопидогрелем
следует
прекратить
за 7 дней до
операции.
Пациенты должны
сообщать
врачу (в т.ч.
стоматологу)
о том, что они
принимают
клопидогрель,
перед назначением
им любой
операции или
перед применением
нового
лекарственного
средства. Клопидогрель
удлиняет
продолжительность
кровотечения,
поэтому его
следует
осторожно
применять
пациентам с
повышенным
риском кровотечения
(особенно
желудочно-кишечного
и
внутриглазного).

Пациентов
следует
предупредить,
что во время
лечения
клопидогрелем
(отдельно или
в комбинации
с АСК)
кровотечение
может останавливаться
позже, чем
обычно, и пациенты
должны
сообщать
врачу о
каждом случае
необычного
(по месту или
длительности)
кровотечения.

Тромботическая
тромбоцитопеническая
пурпура (ТТП). Очень
редко
наблюдались
случаи
тромботической
тромбоцитопенической
пурпуры (ТТП)
после
применения
клопидогреля,
иногда даже
после его
кратковременного
применения.
ТТП
проявляется
тромбоцитопенией
и
микроангиопатической
гемолитической
анемией с
неврологическими
проявлениями,
почечной
дисфункцией
или лихорадкой.
ТТП
является
потенциально
опасным
состоянием,
которое
может
привести к
летальному
исходу и поэтому
требует
немедленного
лечения, в том
числе
проведения
плазмафереза.

Приобретенная
гемофилия.
Сообщалось о
случаях
развития
приобретенной
гемофилии
после
применения
клопидогреля.
В случае
подтвержденного
отдельного
увеличения
АЧТВ
(активированного
частичного
тромбопластинового
времени), которая
сопровождается
или не
сопровождается
кровотечением,
вопрос о
диагностировании
приобретенной
гемофилии
должен быть
рассмотрен.
Пациенты с
подтвержденным
диагнозом
приобретенной
гемофилии
должны
находиться
под наблюдением
врача и
получать
необходимое
лечение;
применение
клопидогреля
таким
пациентам
следует прекратить.

Недавно
перенесенный
ишемический
инсульт. Из-за
недостаточности
данных не
рекомендуется
назначать
клопидогрель
в первые 7
дней после
острого
ишемического
инсульта.

Цитохром
Р450 2 С19 (CYP2C19). Фармакогенетика:
у пациентов с
генетически
сниженной
функцией CYP2C19
наблюдается
меньшая
концентрация
активного
метаболита клопидогреля
в плазме и
менее
выраженный антитромбоцитарный
эффект при
применении рекомендованных
доз
клопидогреля.

Поскольку
клопидогрель
превращается
в свой
активный
метаболит
частично под
действием CYP2C19,
то
применение
препаратов,
снижающих
активность
этого
фермента,
скорее всего,
приведет к уменьшению
концентрации
активного
метаболита
клопидогреля
в плазме.
Однако клиническое
значение
этого
взаимодействия
не выяснено.
Поэтому в
качестве
меры предосторожности
следует
избегать
одновременного
применения
сильных и
умеренных
ингибиторов
CYP2C19 (см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»,
перечень
ингибиторов
CYP2C19 приведен в
разделе
«Фармакокинетика»).

Субстраты
фермента CYP2C8.
Необходимо
соблюдать
осторожность
пациентам,
которые
получают
одновременно
клопидогрель
и
лекарственные
средства,
являющиеся
субстратами
фермента CYP2C8
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Перекрестная
гиперчувствительность
тиенопиридинов.
Пациентов
следует
проверить на
наличие в
анамнезе
гиперчувствительности
к другим
тиенопиридинам
(таким как клопидогрель,
тиклопидин,
прасугрель),
потому что
поступали
сообщения о
перекрестной
гиперчувствительности
тиенопиридинов.
Применение
тиенопиридинов
может привести
к возникновению
от легких до
тяжелых
аллергических
реакций,
таких как
сыпь, отек
Квинке, или
гематологических
реакций,
таких как
тромбоцитопения
и
нейтропения.
Пациенты,
имевшие в
анамнезе
аллергические
реакции и/или
гематологические
реакции на
один тиенопиридин,
могут иметь
повышенный
риск
развития той
же или другой
реакции на
другой
тиенопиридин.
Рекомендуется
мониторинг
относительно
наличия
признаков
гиперчувствительности
у пациентов с
известной
аллергией на
тиенопиридины.

Нарушение
функции
почек.
Терапевтический
опыт
применения
клопидогреля
у пациентов с
почечной
недостаточностью
ограничен, поэтому
таким
пациентам
препарат
следует назначать
с
осторожностью
(см. раздел
«Способ
применения и
дозы»).

Нарушение
функции
печени. Опыт
применения
препарата
пациентам с
заболеваниями
печени
средней
тяжести и
возможностью
возникновения
геморрагического
диатеза
ограничен,
поэтому
таким
больным клопидогрель
следует
назначать с
осторожностью
(см. раздел
«Способ
применения и
дозы»).

Одна
таблетка
препарата
Тромбонет-Фармак
содержит 3,3 мг
масла
касторового
гидрогенизированного,
которое
может
вызвать
расстройство
желудка и
диарею.

Особые
предостережения
по удалению
остатков и
отходов. Любой
неиспользованный
препарат или
отходы нужно
уничтожить в
соответствии
с местными
требованиями.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.
Из-за
отсутствия
клинических
данных о применении
клопидогреля
в период
беременности
препарат
нежелательно
назначать
беременным
женщинам
(меры
предосторожности).

Опыты на
животных не
выявили
прямого или
опосредованного
негативного
влияния на
беременность,
развитие эмбриона/плода,
роды и
постнатальное
развитие (см. подраздел
«Доклинические
данные по
безопасности»).

Кормление
грудью.
Неизвестно,
экскретируется
ли клопидогрель
в грудное молоко
человека. В
исследованиях
на животных было
показано, что
он
экскретируется
в грудное
молоко,
поэтому во
время
лечения препаратом
Тромбонет-Фармак
кормление
грудью
следует
прекратить.

Фертильность.
Во
время
исследований
на
лабораторных
животных не
было выявлено
отрицательного
влияния
клопидогреля
на
фертильность.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Клопидогрель
не влияет или
оказывает
незначительное
влияние на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или работе с
другими
механизмами.

Способ
применения и
дозы.

Взрослые,
в т.ч.
пациенты
пожилого
возраста.
Тромбонет-Фармак
принимать по
75 мг 1 раз в сутки
независимо
от приема
пищи.

У
больных с
острым
коронарным
синдромом без
подъема
сегмента ST
(нестабильная
стенокардия
или инфаркт миокарда
без зубца Q на
ЭКГ) лечение
клопидогрелем
начинать с
однократной
нагрузочной
дозы 300 мг, а
затем
продолжать в
дозе 75 мг 1 раз в
сутки (с
ацетилсалициловой
кислотой (АСК)
в дозе 75-325 мг в
сутки). Поскольку
применение
более
высоких доз
АСК повышает
риск
кровотечения,
рекомендуется
не превышать
дозу
ацетилсалициловой
кислоты 100 мг.
Оптимальная
продолжительность
лечения
формально не
установлена.
Результаты
клинических
исследований
свидетельствуют
в пользу
применения
препарата до
12 месяцев, а
максимальный
эффект
наблюдался
через 3
месяца лечения.

Больным
с острым
инфарктом
миокарда с
подъемом
сегмента ST
клопидогрель
принимать по
75 мг 1 раз в
сутки,
начиная с
однократной
нагрузочной
дозы 300 мг в
комбинации с
АСК, с
применением
тромболитических
препаратов
или без них.
Лечение
больных старше
75 лет
начинать без
нагрузочной
дозы клопидогреля.
Комбинированную
терапию следует
начинать как
можно раньше
после появления
симптомов и
продолжать
по крайней мере
4 недели.
Польза от
применения
комбинации клопидогреля
с АСК более 4
недель при
этом
заболевании
не изучалась.

Пациентам
с
фибрилляцией
предсердий
клопидогрель
применять в
однократной
суточной
дозе 75 мг.
Вместе с
клопидогрелем
следует
начать и
продолжать
применение
АСК (в дозе 75-100
мг в сутки) (см.
раздел «Фармакологические
свойства»).

В
случае
пропуска
дозы:

–
если с
момента,
когда нужно
было
принимать очередную
дозу, прошло
меньше 12
часов: пациент
должен
немедленно
принять
пропущенную
дозу, а
следующую дозу
уже
принимать в
обычное
время;

–
если прошло
больше 12
часов,
пациент
должен принимать
следующую
очередную
дозу в обычное
время и не
удваивать
дозу с целью
компенсации
пропущенной
дозы.

Почечная
недостаточность.
Терапевтический
опыт
применения
препарата
пациентам с
почечной
недостаточностью
ограничен
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Печеночная
недостаточность.
Терапевтический
опыт
применения
препарата
пациентам с
заболеваниями
печени средней
тяжести и
возможностью
возникновения
геморрагического
диатеза
ограничен
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Дети.

Клопидогрель
не следует
применять
детям, поскольку
нет данных об
эффективности
препарата
для этой
возрастной
категории пациентов
(см. раздел
«Фармакодинамика»).

Передозировка.

При
передозировке
клопидогреля
возможно
удлинение
времени
кровотечения
с
последующими
осложнениями.
В случае
возникновения
кровотечения
рекомендуется
симптоматическое
лечение.

Антидот
фармакологической
активности клопидогреля
неизвестен.
При
необходимости
немедленной
корректировки
удлиненного
времени
кровотечения
действие
клопидогреля
может быть прекращено
путем
переливания
тромбоцитарной
массы.

Побочные
реакции.

Краткое
описание
профиля
безопасности.

Безопасность
применения
клопидогреля
исследована
у более чем 44000
пациентов,
принимавших
участие в
клинических
исследованиях
(из них у
более чем 12000
человек курс
лечения
длился 1 год и
дольше). Клинически
значимые
побочные
действия, которые
наблюдались
в
исследованиях
CAPRIE, CURE, CLARITY, COMMIT и ACTIVE-A,
описаны ниже.
В
исследовании
CAPRIE действие
клопидогреля
в дозе 75 мг в
сутки целом
было
сопоставимо
с действием
АСК в дозе 325 мг
в сутки
независимо
от возраста,
пола или расы
больных.

Кроме
данных
клинических
исследований,
учитывались
данные о
побочных
реакциях при
применении
препарата в
клинической
практике.

Кровотечение
было
наиболее
распространенной
побочной
реакцией,
которая
наблюдалась
как в
клинических
исследованиях,
так и в
постмаркетинговом
периоде, во
время
которых она
чаще всего
возникала в
первый месяц
лечения.

В
исследовании
CAPRIE
у пациентов,
получавших
клопидогрель
или АСК,
общая
частота
кровотечения
составляла 9,3 %.
Частота
возникновения
тяжелых
случаев
кровотечений
была
одинаковой
для клопидогреля
и АСК.

В
исследовании
CURE
не
наблюдалось
увеличения
частоты
возникновения
больших
кровотечений
при
применении
комбинации клопидогрель
+ АСК в
течение 7
дней после проведения
операции
аортокоронарного
шунтирования
у пациентов,
прекративших
лечение
более чем за 5
дней до
хирургического
вмешательства.
У пациентов,
продолжавших
лечение в
течение 5 дней
до операции
аортокоронарного
шунтирования,
частота
возникновения
этого явления
составила 9,6 % в
группе
клопидогрель
+ АСК и 6,3 % в
группе плацебо
+ АСК.

В
исследовании
CLARITY
наблюдалось
общее
повышение
частоты
возникновения
кровотечений
в группе, принимавшей
клопидогрель
+ АСК, по
сравнению с
группой,
получавшей
плацебо + АСК.
Частота
возникновения
большого кровотечения
была
подобной в
обеих
группах. Эта
величина
была
устойчивой в
подгруппах пациентов,
которые
отличались
по начальным
параметрам и
типу
фибринолитика
или
гепаринотерапии.

В
исследовании
COMMIT
общая
частота
возникновения
больших нецеребральных
или
церебральных
кровотечений
была низкой и
подобной в
обеих
группах.

В
исследовании
ACTIVE-А частота возникновения
крупных
кровотечений
была выше в
группе,
получавшей
клопидогрель
+ АСК по
сравнению с
группой,
получавшей
плацебо + АСК (6,7
% против 4,3 %). В
обеих
группах
большие кровотечения
были
преимущественно
экстракраниального
происхождения
(5,3 % в группе
клопидогрель
+ АСК, 3,5 % в
группе
плацебо + АСК),
в основном
желудочно-кишечные
кровотечения
(3,5 % против 1,8 %).
Наблюдалось
увеличение количества
внутричерепных
кровотечений
в группе
клопидогрель
+ АСК по
сравнению с группой
плацебо + АСК (1,4
% против 0,8 %
соответственно).
Между этими
группами не
было
выявлено
статистически
достоверной
разницы в
частоте
возникновения
летальных
кровотечений
(1,1 % в группе
клопидогрель
+ АСК и 0,7 % в
группе
плацебо + АСК),
а также
геморрагического
инсульта (0,8 % и 0,6 %
соответственно).

Список
побочных
реакций в
виде таблицы.

Побочные
эффекты,
которые
наблюдались
во время
клинических
исследований
или при применении
лекарственного
средства в
клинической
практике,
приведены в
таблице ниже.
Побочные
реакции
распределены
по системе
«Орган-класс»,
частота их возникновения
определена
следующим
образом:
часто (от >1/100 до <1/10),
нечасто (от > 1/1000 до <1/100),
редко (от > 1/10000 до <1/1000),
очень редко
(<1/10000), частота
неизвестна.
Для каждого
класса
системы
органов
побочные
эффекты
указаны в
порядке снижения
их проявлений.

Система
«Орган-Класс»

Часто

Нечасто

Редко

Очень
редко,
частота
неизвестна*

Со
стороны
крови и
лимфатической
системы

Тромбоцито-пения,

лейкоцито-пения,
эозинофилия

Нейтропения,
включая
тяжелую
нейтропению

Тромботическая
тромбоцитопени-ческая
пурпура (ТТП)
(см. раздел
«Особенности
применения»),
апластическая
анемия,
панцитопения,
агранулоцитоз,
тяжелая
тромбоцитопения,

приобретенная
гемофилия А,
гранулоцитопения,
анемия

Со
стороны
сердца

Коунис-синдром
(вазоспастическая
аллергическая
стенокардия/аллерги-ческий
инфаркт
миокарда)
как
следствие
реакции
повышенной
чувствительности
к клопидогрелю*

Со
стороны
иммунной
системы

Сывороточная
болезнь,
анафилактоидные
реакции,
перекрестная
гиперчувствитель-ность
тиенопиридинов
(таких как
тиклопидин,
прасугрель)
(см. раздел
«Особенности
применения»)*

Психические
расстройства

Галлюцинации,
спутанность
сознания

Со
стороны
нервной
системы

Внутри-
черепные
кровотечения
(в некоторых
случаях – с
летальным
исходом),
головная
боль,
парестезии,
головокруже-ние

Изменение
вкуса

Со
стороны
органов
зрения

Кровоизлияние
в область
глаза
(конъюнкти-вальная,
окулярная,
ретинальная)

Со
стороны
органов
слуха и
лабиринта

Вертиго

Со
стороны
сосудов

Гематома

Тяжелое
кровоизлияние,
кровотечение
из операционной
раны,
васкулит,
артериальная
гипотензия

Со
стороны
дыхательной
системы,
органов грудной
клетки и
средостения

Носовое
кровотечение

Кровотечения
респираторных
путей (кровохарканье,
легочное
кровотечение),
бронхоспазм,
интерстициальный
пневмонит,
эозинофильная
пневмония

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта

Желудочно-кишечное
кровотечение,
диарея, абдоминальная
боль, диспепсия

Язва
желудка и двенадцати-перстной
кишки,
гастрит,
рвота,
тошнота, запор,
метеоризм

Ретропери-тонеальное
кровоизлия-ние

Желудочно-кишечные
и
ретроперитонеальные
кровотечения
с летальным
исходом,
панкреатит,
колит (в
частности
язвенный
или лимфоцитарный),
стоматит

Со
стороны
гепатобилиар-

ной
системы

Острая
печеночная
недостаточность,
гепатит,
аномальные
результаты
показателей
функции
печени

Со
стороны
кожи и
подкожных
тканей

Подкожное
кровоизлияние

Сыпь,
зуд, внутрикожные
кровоизлияния
(пурпура)

Буллезный
дерматит
(токсический
эпидермальный
некролиз,
синдром
Стивенса-Джонсона,
мультиформная
эритема,

острый
генерализованный
экзантематозный
пустулез
(ОГЭП),

ангионевротический
отек,
эритематозная
сыпь,
крапивница,
медикаментозный
синдром
гиперчувствитель-ности,
медикаментозные
высыпания с
эозинофилией
и
системными
проявлениями
(DRESS-синдром),
эритематозные
или
эксфолиативные
высыпания,
экзема,
плоский
лишай

Со
стороны
репродуктивной
системы и
молочных
желез

Гинекомастия

Со
стороны
опорно-двигательного
аппарата и
соединительной
ткани

Костно-мышечные
кровоизлияния
(гемартроз),
артрит,
артралгия,
миалгия

Со
стороны
почек и
мочевыводящих
путей

Гематурия

Гломерулонефрит,
повышение
уровня
креатинина
в крови

Общие
нарушения и
реакции в
месте
введения
препарата

Кровотечение
в месте
инъекции

Лихорадка

Изменения
в результатах
лабораторных
исследований

Удлинение
времени
кровотечения,
снижение количества
нейтрофилов
и
тромбоцитов

Сообщение
о
подозреваемых
побочных
реакциях.

Сообщение
о
подозреваемых
побочных
реакциях
после
одобрения
лекарственного
средства
разрешительными
органами
является
важной
процедурой.
Это
позволяет
осуществлять
постоянный
мониторинг
соотношения
«польза/риск»
применения
этого
лекарственного
средства. Медицинских
работников
просят
сообщать обо всех
подозреваемых
побочных
реакциях через
национальные
системы
сообщений.

Срок
годности.

2
года.

Не
использовать
препарат
после
окончания
срока
годности,
указанного
на упаковке.

Условия
хранения.

Хранить
в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
блистере. По 1, 3,
6 или 8
блистеров в
пачке.

Категория
отпуска. По рецепту.

Производитель.

ПАО
«Фармак».

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина,
04080, г.
Киев, ул.
Фрунзе, 74.