ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ЛЕФЛОК-ДАРНИЦЯ

(LEFLOCK-DARNITSA)

Склад:

діюча
речовина:
levofloxacin;

1 мл
розчину
містить
левофлоксацину
гемігідрату
в
перерахуванні
на
левофлоксацин
5 мг;

допоміжні
речовини: натрію
хлорид,
кислота
хлористоводнева
розведена,
натрію
гідроксид,
вода для ін’єкцій.

Лікарська
форма. Розчин
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозора
рідина від
жовтого до
жовтого із зеленуватим
відтінком
кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні
засоби групи
хінолонів.
Фторхінолони.
Код АТХ J01M
А12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
– синтетичний
антибактеріальний
засіб із
групи фторхінолонів,
S-енантіомер
рацемічної
суміші
лікарського
засобу
офлоксацину.
Як
антибактеріальний
лікарський
засіб із
групи
фторхінолонів,
левофлоксацин
діє на
комплекс ДНК
з ДНК-гірази
та
топоізомерази
ІV. Основний
механізм
резистентності
є наслідком
мутації у
генах gyr-A.

In vitro існує
перехресна
резистентність
між левофлоксацином
та іншими
фторхінолонами.

Межові
значення.

Рекомендовані
Європейським
комітетом із
тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST)
межові
значення МІК
для
левофлоксацину,
що
відділяють
чутливі
мікроорганізми
від
організмів
проміжно
чутливих
(помірно
резистентних)
та проміжно
чутливі від
резистентних
організмів, представлені
в Таблиці 1
тестування МІК
(мг/л).

Клінічні
межові значення
МІК EUCAST для
левофлоксацину:

Таблиця
1

Патогени

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriacae

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

Pseudomonas
spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

Acinetobacter
spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

Staphylococcus
spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

S. pneumoniae 1

≤ 2
мг/л

> 2 мг/л

Streptococcus
A, B, C, G

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

H.
influenzae 2, 3

≤ 1
мг/л

> 1
мг/л

M.
catarrhalis 3

> 1
мг/л

> 1
мг/л

Межові
значення, не
пов’язані з
видами 4

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

1  Межові
значення
левофлоксацину
стосуються
терапії
високих доз.

2 Можливий
низький
рівень
резистентності
до фторхінолонів
(МІК
ципрофлоксацину
0,12−0,5 мг/л), але не
існує
доказів того,
що така резистентність
має клінічне
значення при
інфекціях
дихальних
шляхів,
спричинених H. influenzae.

3 Штами з
величинами МІК,
вищими від межового
значення між
чутливими та
проміжно
чутливими
(помірно
резистентними)
штамами, є
дуже
рідкісними
або про них
ще не повідомляли.
Тести на
ідентифікацію
та протимікробну
чутливість
на будь-якому
такому
ізоляті слід
повторити і,
якщо
результат буде
підтверджено,
надіслати
ізолят до
уповноваженої
лабораторії.
Поки є дані,
що свідчать
про клінічну
реакцію для підтверджених
ізолятів з МІК
вище поточного
резистентного
межового
значення, про
них необхідно
повідомляти
як про
резистентні.

4
Межові
значення пероральних
доз від 500 мг
одноразово
до 500 мг х 2 рази
на добу і
внутрішньовенних
доз від 500 мг
одноразово
до 500 мг х 2 рази
на добу.

Антибактеріальний
спектр

Поширеність
резистентності
для вибраних
видів може
варіювати
географічно
та з часом.
Бажано отримати
місцеву
інформацію
про
резистентність,
особливо при
лікуванні
тяжких інфекцій.

Зазвичай
чутливі види.

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Bacillus anthracis, Staphylococcus aureus* метицилінчутливий,
Staphylococcus saprophyticus, Streptococci − група
С і G, Streptococcus agalactiae, Streptococcus pneumoniae*, Streptococcus pyogenes*.

Аеробні
грамнегативні
бактерії: Burkholderia cepacia**, Eikenella corrodens, Haemophilus influenzae*, Haemophilus para-influenzae*, Klebsiella oxytoca, Moraxella
catarrhalis*, Pasteurella multocida, Proteus
vulgaris, Providencia rettgeri.

Анаеробні
бактерії: Peptostreptococcus.

Інші: Chlamydophila pneumoniae*, Chlamydophila psittaci, Chlamidia trachomatis, Legionella pneumophila*, Mycoplasma pneumoniae*, Mycoplasma hominis, Ureaplasma
urealyticum.

Види,
набута
(вторинна)
резистентність
яких може
становити
проблему.

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Enterococcus faecalis*, Staphylococcus aureus метицилін-резистентний,
Staphylococcus coagulase spp.

Аеробні
грамнегативні
бактерії: Acinetobacter baumannii*, Citrobacter freundii*, Enterobacter aerogenes, Enterobacter agglomerans, Enterobacter
cloacae*, Escherichia coli*, Klebsiella pneumoniae, Morganella
morganii*, Proteus mirabilis*, Providencia
stuartii, Pseudomonas aeruginosa*, Serratia
marcescens*.

Анаеробні
бактерії: Bacteroides fragilis, Bacteroides
ovatus**, Bacteroides thetaiotamicron**, Bacteroides
vulgatus**, Clostridium difficile**.

Природно
резистентні
штами.

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Enterococcus
faecium.

*
Клінічна
ефективність
була продемонстрована
для чутливих
ізолятів у затверджених
клінічних
показаннях.

** Природна
помірна
чутливість.

Інші
дані.

Госпітальні
інфекції,
викликані Pseudomonas
aeruginosa, можуть
потребувати
комбінованої
терапії.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Немає
суттєвої
різниці у
фармакокінетиці
левофлоксацину
після
внутрішньовенного
та перорального
застосування.
Після
внутрішньовенного
введення
лікарський
засіб
накопичується
у слизовій
оболонці
бронхів та
бронхіальному
секреті
тканини
легенів
(концентрація
у легенях перевищує
таку у плазмі
крові), у сечі. У
спинномозкову
рідину
левофлоксацин
потрапляє
погано.

Розподіл

Приблизно 30−40 %
левофлоксацину
зв’язується
з протеїном
сироватки
крові.
Кумуляційний
ефект від багаторазового
застосування
левофлоксацину
у дозі 500 мг 1 раз
на добу
практично
відсутній.
Існує незначний,
але
передбачуваний
кумуляційний
ефект після
застосування
доз по 500 мг 2
рази на добу.
Стабільний
стан
досягається
протягом 3 днів.

Проникнення
у тканини та
рідини
організму

Проникнення
у слизову
оболонку
бронхів,
бронхіальний
секрет
тканин легенів

Максимальна
концентрація
левофлоксацину
у слизовій
оболонці
бронхів та
бронхіальному
секреті
легенів
після
застосування
500 мг
перорально
становила 8,3
та 10,8 мкг/мл
відповідно.
Ці показники
досягалися
протягом 1
години після
прийому
лікарського
засобу.

Проникнення
у тканини
легенів

Максимальна
концентрація
левофлоксацину
у тканинах
легенів
після застосування
500 мг
перорально
становила
приблизно 11,3
мкг/г та
досягалася
через 4−6
годин після
застосування
лікарського
засобу.
Концентрація
у легенях перевищує
таку у плазмі
крові.

Проникнення
у вміст пухирів
(шкіра)

Максимальна
концентрація
левофлоксацину
(4,0−6,7 мкг/мл) у
вмісті пухира
досягалася
через 2−4 години
після
введення
лікарського
засобу
протягом 3
днів
застосування
у дозах 500 мг 1 або
2 рази на добу
відповідно.

Проникнення
у
цереброспінальну
(спинномозкову)
рідину

Левофлоксацин
погано
проникає у
цереброспінальну
рідину.

Проникнення
у тканини
простати

Після
застосування
500 мг
левофлоксацину
1 раз на добу
протягом 3
днів середні
концентрації
у тканині
простати
досягали 8,7
мкг/г, 8,2 мкг/г та
2 мкг/г
відповідно
через 2 години,
6 годин та
24 години;
середній
коефіцієнт
концентрації
простата/плазма
становив 1,84.

Концентрація
у сечі

Середня
концентрація
у сечі через 8−12
годин після одноразового
прийому
перорально
дози 150 мг, 300 мг
та 500 мг левофлоксацину
становила 44
мг/л, 91 мг/л та 200
мг/л відповідно.

Біотрансформація

Левофлоксацин
метаболізується
незначною
мірою,
метаболітами
є
дисметил-левофлоксацин
та
левофлоксацину
N-оксид. Ці
метаболіти становлять
менше 5 %
кількості
лікарського
засобу, що
виділяється із
сечею.
Левофлоксацин
є
стереохімічно
стабільним
та не
підлягає
інверсії
хоральної
структури.

Виведення

Після
перорального
та
внутрішньовенного
введення
левофлоксацин
виводиться з
плазми крові
відносно
повільно
(період
напіввиведення
становить 6−8
годин).
Виводиться в
основному
нирками (понад
85 %
введеної
дози).

Немає
суттєвої
різниці у
фармакокінетиці
левофлоксацину
після
внутрішньовенного
та перорального
введення, що
свідчить про
те, що ці
шляхи
введення є
взаємозамінними.

Лінійність

Левофлоксацин
має лінійну
фармакокінетику
у діапазоні 50−600 мг.

Пацієнти
з нирковою
недостатністю

На
фармакокінетику
левофлоксацину
впливає
ниркова
недостатність.
При зниженні
функції
нирок
знижується
ниркове
виведення та
кліренс, а
період
напіввиведення
збільшується,
як видно з Таблиці
2.

Таблиця
2

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

< 20

20−49

50−80

Нирковий
кліренс
(мл/хв)

13

26

57

Період
напіввиведення
(год)

35

27

9

Пацієнти
літнього
віку

Немає
значних
відмінностей
у фармакокінетиці
левофлоксацину
у молодих
пацієнтів та
пацієнтів
літнього
віку, крім
відмінностей,
пов’язаних
із кліренсом
креатиніну.

Гендерні
відмінності

Окремий
аналіз груп
пацієнтів
жіночої та чоловічої
статі
продемонстрував
незначні
відмінності
у
фармакокінетиці
левофлоксацину
залежно від
статі. Не
існує
доказів того,
що ці
гендерні
відмінності
у
фармакокінетиці
є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лефлок,
розчин для
інфузій,
призначають
дорослим для
лікування
таких інфекційних
захворювань,
спричинених
чутливими до
левофлоксацину
мікроорганізмами:

− негоспітальна
пневмонія*;

− ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин*;

− гострий
пієлонефрит
та
ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів;

− хронічний
бактеріальний
простатит;

− легенева
форма
сибірської
виразки:
постконтактна
профілактика
та
радикальне
лікування.

*стосовно
вищевказаних
інфекційних
захворювань
левофлоксацин
слід
призначати лише
у випадках
недостатньої
ефективності
інших антибактеріальних
лікарських
засобів, які
переважно
застосовують
для
початкового
лікування
даних
інфекцій.

Слід
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного застосування
антибактеріальних
засобів.

Протипоказання.

− Підвищена
чутливість
до
левофлоксацину,
інших
хінолонів, до
будь-якого
компонента
лікарського
засобу.

− Побічні
реакції з
боку
сухожиль
після попереднього
застосування
хінолонів.

− Епілепсія.

−
Дитячий вік
(до 18 років).

−
Період
вагітності
або
годування
груддю.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Tеофілін,
фенбуфен або
подібні
нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП)

Можливе
суттєве
зниження
судомного
порогу при
одночасному
застосуванні
хінолонів з
теофіліном,
НПЗП та
іншими
речовинами,
що знижують
судомний поріг.
Концентрація
левофлоксацину
при
наявності
фенбуфену
приблизно на
13 % вища, ніж
при прийомі
лише
левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин

Пробенецид
і циметидин
статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.
Нирковий
кліренс
левофлоксацину
знижується при
наявності
пробенециду
на 34 %, а
циметидину –
на 24 %. Через це
обидва препарати
здатні
блокувати
канальцеву
екскрецію левофлоксацину.
Їх слід з
обережністю застосовувати
пацієнтам із
нирковою
недостатністю.

Циклоспорин

Період
напіввиведення
циклоспорину
збільшується
на 33 % при введенні
його
одночасно з
левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К

При
одночасному
застосуванні
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад, із
варфарином)
підвищуються
значення
коагуляційних
тестів
(ПЧ/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення).
Можливі
виражені кровотечі.
Зважаючи на
це, у
пацієнтів,
які одержують
паралельно
антагоністи
вітаміну К,
необхідно
здійснювати
контроль показників
коагуляції.

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QT

Левофлоксацин,
як і інші фторхінолони,
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам,
які
отримують
лікарські засоби,
що
подовжують
інтервал QT (зокрема
антиаритмічні
засоби
класів ІА і
ІІІ, трициклічні
антидепресанти,
макроліди,
антипсихотичні
лікарські
засоби).

Теофілін

Левофлоксацин
не впливає на
фармакокінетику
теофіліну, який
переважно
метаболізується
з допомогою CYP1A2,
тому можна
вважати, що
левофлоксацин
не є
інгібітором
CYP1A2.

Глюкокортикоїди

При
одночасному
застосуванні
з глюкокортикоїдами
підвищується
ризик
розвитку розриву
сухожилля.

Інше

Не
спостерігалося
ніякого
клінічно
значущого
впливу на фармакокінетику
левофлоксацину
при його застосуванні
разом з
такими
лікарськими засобами:
карбонатом
кальцію,
дигоксином, глібенкламідом,
ранітидином.

Не
рекомендується
застосування
левофлоксацину
одночасно з
алкоголем.

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
лікарського
засобу
пацієнтам,
які мали
серйозні
побічні
реакції в
минулому при застосуванні
хінолонів
або
фторхінолонів.
Лікування цих
пацієнтів
левофлоксацином
слід починати
тільки за
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування і
після
ретельної
оцінки
користі/ризику.

Тривалі,
інвалідизуючі
і потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції

У
дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які отримували
фторхінолони,
незалежно від
віку та
наявних
факторів
ризику
повідомляли
про тривалі (протягом
місяців або
років)
інвалідизуючі
та
потенційно незворотні
серйозні
побічні
реакції, які впливають
на різні, а
іноді на
декілька відразу,
системи
організму
(опорно-рухову,
нервову,
психіку та
органи
чуття).
Застосування
лікарського
засобу слід
негайно
припинити
після появи
перших ознак або
симптомів
будь-якої
серйозної
побічної
реакції та
слід
звернутися
за консультацією
до лікаря.

Хворим
із
вираженими
порушеннями
функції
нирок, а
також із вираженим
атеросклерозом
судин
головного
мозку,
порушеннями
мозкового
кровообігу
слід бути
обережними
при
застосуванні
лікарського
засобу.

Протягом
усього курсу
лікування
необхідно
контролювати
функцію
нирок і
печінки.

При
застосуванні
лікарського
засобу слід
утримуватися
від вживання
алкоголю.

При
дуже тяжкому
перебігу
запалення
легенів,
спричиненому
пневмококами,
левофлоксацин
може не дати
оптимального
терапевтичного
ефекту.

Госпітальні
інфекції,
спричинені Pseudomonas
aeruginosa, можуть
потребувати
комбінованої
терапії.

Тривалість
введення

Рекомендована
тривалість
введення лікарського
засобу становить
щонайменше 60
хвилин для 500
мг розчину
для інфузій.
Стосовно
офлоксацину
відомо, що
під час інфузії
можуть
відзначатися
тахікардія
та тимчасове
підвищення
артеріального
тиску. У
рідкісних
випадках
може
спостерігатися
раптове
зниження
артеріального
тиску,
циркуляторний
колапс. Якщо
під час
введення
левофлоксацину
спостерігається
виражене
зниження
артеріального
тиску,
введення
слід негайно
припинити.

Аневризма
і
розшарування
аорти

Епідеміологічні
дослідження свідчать
про
підвищений
ризик
аневризми та
розшарування
аорти після
застосування
фторхінолонів,
особливо у
літніх людей.

Тому
фторхінолони
слід
застосовувати
тільки після
ретельної
оцінки
користі/ризику
та після
розгляду
інших
варіантів
терапії у пацієнтів
з обтяженим
сімейним
анамнезом
захворювання
аневризмою
або у
пацієнтів з
діагнозом
аневризма
аорти та/або
розшарування
аорти, або при
наявності
факторів
ризику, або
за умов, що
спричиняють
аневризму і
розшарування
аорти
(наприклад,
синдром
Марфана,
судинний
синдром
Елерса-Данлоса,
артеріїт
Такаясу,
гігантоклітинний
артеріїт,
хвороба
Бехчета, артеріальна
гіпертензія,
встановлений
атеросклероз).

У
разі
виникнення
раптового
абдомінального
болю, болю в
грудях або у
спині
пацієнтам
слід
порадити
негайно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
допомоги.

Метицилінрезистентний
золотистий
стафілокок (MRSA)

Імовірно,
що
метицилінрезистентний
золотистий
стафілокок
має
перехресну
резистентність
до
фторхінолонів,
зокрема до
левофлоксацину.
Тому
левофлоксацин
не рекомендується
застосовувати
для лікування
відомих або
підозрюваних
MRSA інфекцій, за
винятком
випадків,
коли
результати
лабораторних
тестів
підтвердили
чутливість
збудника до
левофлоксацину.

Резистентність
E. coli

Резистентність
E. сoli, найпоширенішого
збудника
інфекцій
сечових
шляхів, до
фторхінолонів
варіює у
різних
країнах
Європейського
Союзу. Під
час
призначення
левофлоксацину
лікарям слід
враховувати
місцеву
поширеність
резистентності
E. coli до фторхінолонів.

Легенева
форма
сибірської
виразки

Клінічна
практика
базується на
дослідженнях
чутливості Bacillus
anthracis in vitro, а також
на
експериментальних
даних досліджень
на тваринах
разом з
обмеженими
даними
досліджень за
участі людей.
Лікарям слід користуватися
узгодженими
національними
та/або
міжнародними
документами
щодо
лікування
сибірської
виразки.

Тендиніт
і розрив
сухожилля

Тендиніт
і розриви
сухожилля (не
обмежуючись
ахіловим
сухожиллям),
іноді двобічні,
можуть
виникнути
вже протягом
48 годин після
початку
лікування
хінолонами
та фторхінолонами
і, як
повідомлялося,
навіть впродовж
декількох
місяців
після
припинення
лікування у
пацієнтів,
які
отримували
добові дози 1000
мг
левофлоксацину.
Ризик розвитку
тендиніту та
розриву
сухожилля
збільшується
у пацієнтів літнього
віку,
пацієнтів із
порушеннями
функції нирок,
пацієнтів із
трансплантацією
цілісних
органів та
пацієнтів,
які лікувалися
одночасно
кортикостероїдами.
Тому слід
уникати
одночасного
застосування
лікарського
засобу з кортикостероїдами.

При
перших
ознаках
тендиніту
(наприклад,
болючий
набряк,
запалення)
лікування
слід припинити,
а також слід
розглянути
альтернативне
лікування.
Пошкоджену
кінцівку(и)
слід
лікувати
належним
чином
(наприклад,
забезпечивши
іммобілізацію).
Кортикостероїди
не слід
застосовувати
у разі
виникнення
ознак тендинопатії.

Захворювання,
спричинені
Clostridium difficile

Діарея,
особливо
тяжка, стійка
або з домішками
крові
упродовж або
після
лікування левофлоксацином,
може бути
симптомом
хвороби,
викликаної Clostridium
difficile, найтяжчою
формою якої є
псевдомембранозний
коліт. При
підозрі на
псевдомембранозний
коліт
левофлоксацин
слід негайно
відмінити та одразу
розпочати відповідне
лікування
(наприклад,
ванкоміцином).
Засоби,
що
пригнічують
моторику
кишечнику,
протипоказані
у цій
клінічній
ситуації.

Пацієнти
зі
схильністю
до судом

Хінолони
можуть
знижувати
судомний
поріг і
провокувати
розвиток
судом. Левофлоксацин
протипоказаний
пацієнтам з
епілепсією в
анамнезі.

Як
і інші
хінолони,
лікарський
засіб слід з надзвичайною
обережністю
застосовувати
пацієнтам,
схильним до
судом,
наприклад пацієнтам
з ураженням
центральної
нервової
системи, при
одночасній
терапії
фенбуфеном
та подібними
до нього
лікарськими
засобами або препаратами,
які підвищують
судомну
готовність
(знижують судомний
поріг),
такими як
теофілін
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У випадку появи
судом
лікування
левофлоксацином
слід припинити.

Недостатність
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти
з латентною
або розвинутою
недостатністю
активності
глюкозо-6-фосфат-
дегідрогенази
мають
схильність
до гемолітичних
реакцій при
лікуванні
хінолоновими
антибактеріальними
лікарськими засобами,
тому таким
пацієнтам
слід з обережністю
застосовувати
левофлоксацин
через можливість
виникнення
гемолізу.

Ниркова
недостатність

Оскільки
левофлоксацин
виводиться
переважно
нирками, для
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
потрібна
корекція
дози (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Реакції
підвищеної чутливості

Левофлоксацин
може час від
часу
викликати
серйозні
потенційно
летальні
реакції
підвищеної
чутливості (наприклад,
ангіоневротичний
набряк,
анафілактичний
шок), навіть
після
першого
застосування.
При
виникненні
реакцій підвищеної
чутливості
необхідно
припинити
прийом левофлоксацину,
звернутися
до лікаря і
розпочати
відповідне
лікування.

Тяжкі
бульозні
реакції

При
застосуванні
левофлоксацину
повідомлялося
про тяжкі
бульозні
реакції, такі
як синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний епідермальний
некроліз. При
виникненні бульозних
реакцій
необхідно
негайно
припинити
прийом левофлоксацину,
звернутися
до лікаря і
розпочати
відповідне
лікування.

Зміна
рівня
глюкози в
крові

При
застосуванні
хінолонів,
особливо пацієнтам
із цукровим
діабетом, які
одночасно
приймали
пероральні
гіпоглікемічні
засоби (зокрема
глібенкламід)
або інсулін,
повідомлялося
про зміни
рівня
глюкози в
крові
(гіперглікемія
і
гіпоглікемія).
Спостерігалися
випадки
гіпоглікемічної
коми.
Пацієнтам із
цукровим
діабетом
необхідно
проводити контроль
рівня цукру в
крові.

Профілактика
реакцій
фоточутливості

Повідомлялося
про реакції
фоточутливості
під час
лікування
левофлоксацином.
З метою
попередження
виникнення
реакцій фоточутливості
пацієнтам,
які
приймають
левофлоксацин,
слід уникати
сонячного
опромінення
та
УФ-променів
(лампи штучного
ультрафіолетового
випромінювання,
солярій) під
час прийому
левофлоксацину
та протягом 48
годин після
припинення
застосування
левофлоксацину.

У
пацієнтів,
які
застосовують
антагоністи
вітаміну K, слід
контролювати
показники
згортання крові
при одночасному
прийомі
левофлоксацину
та антагоністів
вітаміну K
(варфарин)
через
потенційний
ризик збільшення
показників
згортання
крові
(протромбіновий
час/МНВ)
та/або
кровотечі.

Психотичні
реакції

Повідомлялося
про
виникнення
психотичних
реакцій у
пацієнтів, які
отримували
хінолони,
включаючи
левофлоксацин.
У
дуже
рідкісних
випадках
вони
прогресували
до
суїцидальних
думок та
самодеструктивної
поведінки,
іноді лише
після прийому
єдиної дози
левофлоксацину. У
випадку, якщо
у пацієнта
виникають ці
реакції,
застосування
левофлоксацину
слід
припинити та
вдатися до
відповідних
заходів.
Рекомендується
з
обережністю
застосовувати
левофлоксацин
пацієнтам із
психотичними
розладами і
пацієнтам із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT

При
прийомі фторхінолонів
повідомлялося
про випадки
подовження
інтервалу QT.
Слід
дотримуватися
обережності
при
застосуванні
фторхінолонів,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам із
відомими
факторами
ризику
подовження інтервалу
QT:

−
синдром
вродженого
або набутого
подовженого
інтервалу QT;

−
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT (у
тому числі
антиаритмічних
засобів
класів ІА і
ІІІ,
трициклічних
антидепресантів,
макролідів,
антипсихотичних
лікарських засобів);

−
порушення
балансу
електролітів
(зокрема
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

−
захворювання
серця
(серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда,
брадикардія).

Пацієнти
літнього
віку більш
чутливі до лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT.
Тому
застосовувати
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
у цій групі
пацієнтів
слід з
обережністю.

Периферична
нейропатія

У
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
були
зареєстровані
випадки сенсорної
або
сенсомоторної
полінейропатії,
що призводили
до
парестезії,
гіпестезії,
дизестезії
або слабкості.
У разі
виникнення
симптомів нейропатії,
таких як
біль,
печіння,
поколювання,
оніміння або
слабкість,
пацієнтам,
які лікуються
препаратом,
необхідно
поінформувати
свого лікаря,
аби
запобігти
розвитку
потенційно
необоротного
стану.

Гепатобіліарні
розлади

При
застосуванні
левофлоксацину
повідомлялося
про випадки
некрозу
печінки, аж
до печінкової
недостатності,
що
загрожувала
життю,
переважно у
пацієнтів з
тяжкими основними
захворюваннями,
наприклад
сепсисом
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтам
слід
порекомендувати
припинити
лікування та
звернутися
до лікаря,
якщо
виникають такі
прояви
хвороби
печінки, як
анорексія, жовтяниця,
темна сеча,
свербіж або біль
у ділянці
живота.

Загострення
міастенії
гравіс

Фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
блокують
нервово-м’язову
передачу і
можуть провокувати
м’язову
слабкість у
пацієнтів із
міастенією
гравіс. При
прийомі
фторхінолонів
у
післяреєстраційний
період повідомляли
про серйозні
побічні
реакції, включаючи
летальні
випадки і
необхідність
підтримки
дихання, у
пацієнтів із
міастенією
гравіс. Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам із
міастенією
гравіс в
анамнезі.

Порушення зору

Якщо
спостерігається
порушення
зору або інший
вплив на очі,
слід негайно
звернутися
до
офтальмолога.

Суперінфекція

Застосування
левофлоксацину,
особливо протягом
тривалого
часу, може
призводити до
надмірного
зростання
нечутливих
до дії лікарського
засобу
мікроорганізмів.
Якщо на тлі
терапії розвивається
суперінфекція,
необхідно
застосувати
належні
заходи.

Вплив на
лабораторні
дослідження

У
пацієнтів,
які
отримували
левофлоксацин,
визначення
опіатів у
сечі може
дати хибнопозитивний
результат.
Може
виникнути необхідність
підтвердити
позитивні
результати
на опіати за
допомогою
більш специфічних
методів.

Левофлоксацин
може пригнічувати
ріст Mycobacterium tuberculosis, тому
можливий
хибнонегативний
результат
при
проведенні
бактеріологічного
дослідження
у пацієнтів
із
туберкульозом.

Важлива
інформація
про
допоміжні
речовини

Цей
лікарський
засіб
містить 860 мг/дозу
натрію. Слід
бути
обережним
при
застосуванні
препарату пацієнтам,
які дотримуються
натрій-контрольованої
дієти.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Через
відсутність
досліджень і
можливе ушкодження
хінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
лікарський
засіб
протипоказаний
у період
вагітності
та годування
груддю. Якщо
під час застосування
лікарського
засобу
настала
вагітність,
про це слід
повідомити
лікарю.

Левофлоксацин
не
зумовлював
порушень фертильності
або
репродуктивної
функції у тварин.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Деякі
побічні
реакцї
(наприклад,
запаморочення/вертиго,
сонливість,
порушення
зору) можуть
порушувати
здатність
пацієнта до концентрації
уваги і
швидкість його
реакції і,
таким чином,
зумовлювати
підвищений
ризик у тих
ситуаціях,
коли ці якості
мають особливо
велике
значення
(наприклад,
при керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами).

Спосіб
застосування
та дози.

Дозування
залежить від
типу та
тяжкості інфекції,
а також
чутливості
до лікарського
засобу
можливого
збудника.

Лікарський
засіб слід вводити
повільно
внутрішньовенно
1−2 рази на
добу шляхом
краплинної
інфузії.
Тривалість
введення 1
флакона
левофлоксацину
(100 мл розчину
для
внутрішньовенного
введення із 500
мг
левофлоксацину)
повинна
становити не
менше 60 хвилин.

Змішування
з розчинами
для інфузій.

Лікарський
засіб
сумісний з
такими розчинами
для інфузій:

0,9 % розчин
хлориду
натрію, 5 %
моногідрат
глюкози, 2,5 %
декстроза у
розчині
Рінгера, багатокомпонентні
розчини для
парентерального
харчування
(амінокислоти,
вуглеводи,
електроліти).

Розчин
слід
використати
протягом 3
годин після
перфорації
флакона.

Лікування
левофлоксацином
після початкового
застосування
його
внутрішньовенної
форми може
бути
завершене
застосуванням
пероральної
форми за
умови
прийнятності
такого
лікування
для
конкретного
пацієнта.
Враховуючи біоеквівалентність
парентеральних
і пероральних
лікарських
форм, можна застосовувати
однакову їх
дозу.

Тривалість
лікування
залежить від перебігу
хвороби. Як і
при
застосуванні
інших
антибактеріальних
засобів,
рекомендується
продовжувати
прийом
лікарського
засобу
принаймні
протягом 48−72
годин після
нормалізації
температури
тіла або
підтвердженого
мікробіологічними
тестами
знищення збудників.

Дозування
для дорослих
пацієнтів із нормальною
функцією
нирок, у яких
кліренс
креатиніну
становить
понад 50 мл/хв,
наведено у
Таблиці 3.

Таблиця
3

Показання

Добова
доза, (мг)

Кількість
введень на
добу

Загальна
тривалість
лікування1

Негоспітальна
пневмонія

500

1−2
рази

7–14
днів

Ускладнені
інфекції

сечовивідних
шляхів

500

1 раз

7–14
днів

Гострий
пієлонефрит

500

1 раз

7–10
днів

Хронічний
бактеріальний
простатит

500

1 раз

28
днів

Ускладнені
інфекції
шкіри і

м’яких
тканин

500

1−2
рази

7–14
днів

Легенева
форма
сибірської
виразки

500

1 раз

8
тижнів

1
Відповідно
до стану
пацієнта
через кілька
днів можливий
перехід від
початкового
внутрішньовенного
введення
левофлоксацину
до перорального
застосування
з тим самим
дозуванням.

Оскільки
левофлоксацин
виводиться
переважно
нирками, для
хворих із
послабленою
функцією
нирок дозу
слід зменшити.

Дозування
для дорослих
пацієнтів із порушеннями
функції
нирок, у яких
кліренс креатиніну
становить
менше 50 мл/хв,
наведено у
Таблиці 4.

Таблиця
4

Кліренс
креатиніну,
(мл/хв)

Режим
дозування
(залежно від
тяжкості
інфекції та
нозологічної
форми)

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12
годин

перша
доза: 250 мг

перша
доза: 500 мг

перша
доза: 500 мг

50−20

наступні:

125 мг/24 години

наступні:

250
мг/24 години

наступні:

250
мг/12 годин

19−10

наступні:

125
мг/48 годин

наступні:

125
мг/24 години

наступні:

125
мг/12 годин

<10 (а також
при
гемодіалізі
та НАПД1)

наступні:

125
мг/48 годин

наступні:

125
мг/24 години

наступні:

125
мг/24 годин

1 Після
гемодіалізу
або неперервного
амбулаторного
перитонеального
діалізу (НАПД)
додаткові
дози не
потрібні.

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки.

Корекція
дози не
потрібна,
оскільки
левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
у печінці та
виводиться
переважно
нирками.

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку.

Якщо
функції
нирок не
порушені,
немає потреби
у корекції
дози.

Діти.

Лікарський
засіб
протипоказаний
для застосування
дітям,
оскільки не
виключене ушкодження
суглобового
хряща.

Передозування.

Симптоми:
запаморочення,
порушення/сплутаність
свідомості,
судомні
напади,
тремор,
подовження
інтервалу QT.

Лікування.
У
разі
передозування
необхідно
проводити ретельне
спостереження
за пацієнтом,
включаючи
ЕКГ.
Лікування
симптоматичне.
Гемодіаліз, у
тому числі
перитонеальний
діаліз та неперервний
амбулаторний
перитонеальний
діаліз (НАПД),
не є
ефективним
для
видалення
левофлоксацину
з організму.
Специфічних
антидотів не
існує.

Побічні
реакції.

Побічні
реакції
вказані за
системами
органів та
частотою: дуже
часто (≥ 1/10),
часто     (≥ 1/100,
<1/10), нечасто (≥ 1/1000,
≤ 1/100), рідко (≥ 1/10000, ≤ 1/1000),
дуже рідко             (≤
1/10000), частота
невідома (не
може бути
оцінена на
підставі
наявних
даних).

У
кожній групі
побічні
реакції
подано у порядку
зменшення
їхньої
тяжкості.

З
боку органів
зору*: рідко – порушення
зору, таке як
затуманений
зір; частота
невідома – тимчасова
втрата зору,
увеїт.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату*: нечасто
– вертиго;
рідко – шум у
вухах; частота
невідома – порушення
слуху, втрата
слуху.

З
боку
респіраторної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння:
нечасто
– задишка;
частота
невідома – бронхоспазм,
алергічний
пневмоніт.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту:
часто
– діарея,
блювання,
нудота; нечасто
– біль
у животі,
диспепсія,
метеоризм, запор;
частота
невідома – діарея
геморагічна,
що може
свідчити про
ентероколіт,
включаючи
псевдомембранозний
коліт;
панкреатит.

З
боку печінки
і
жовчовивідних
шляхів: часто – підвищення
показників
печінкових
ензимів
(АЛТ/АСТ,
лужна
фосфатаза,
ГГТП); нечасто
– підвищення
білірубіну в
крові; частота
невідома –
жовтяниця та
тяжкі ураження
печінки,
включаючи
випадки розвитку
гострої
печінкової
недостатності,
переважно у
пацієнтів із
тяжкими
основними
захворюваннями,
гепатит.

З боку
нирок та
сечовидільної
системи: нечасто
– підвищені
показники
креатиніну в
сироватці
крові; частота
невідома – гостра
ниркова
недостатність
(наприклад,
унаслідок
інтерстиціального
нефриту).

З боку
обміну
речовин,
метаболізму: нечасто
– анорексія;
рідко – гіпоглікемія,
особливо у
пацієнтів,
хворих на
діабет; частота
невідома – гіперглікемія,
гіпоглікемічна
кома. Ознаками
гіпоглікемії
можуть бути
підвищений
апетит,
нервовість,
підвищене
потовиділення,
тремтіння
кінцівок.

З
боку
нервової
системи*: часто – головний
біль,
запаморочення;
нечасто – сонливість,
тремор,
дисгевзія; рідко
– судоми,
парестезії; частота
невідома – периферична
сенсорна або
сенсомоторна
нейропатія,
порушення
тактильних
відчуттів,
паросмія,
включаючи
аносмію,
дискінезія,
екстрапірамідні
розлади, інші
порушення
координації
рухів, у тому
числі при
ходьбі,
заклякання,
агевзія,
непритомність,
доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія.

З
боку психіки*:
часто
– безсоння;
нечасто – тривожність,
сплутаність
свідомості,
дратівливість,
неспокій; рідко
– психотичні
розлади (зокрема
галюцинації,
параноя),
депресія,
ажитація, патологічні
сновидіння,
нічні жахи,
стан страху; частота
невідома – психотичні
розлади зі
самодеструктивною
поведінкою,
включаючи
суїцидальну
спрямованість
мислення або
дій.

З
боку
серцево-судинної
системи: рідко
–
тахікардія,
відчуття
серцебиття; частота
невідома – шлуночкова
тахікардія,
що може
призводити
до зупинки
серця;
шлуночкова
аритмія та аритмія
типу torsade de pointes (переважно
у пацієнтів із
факторами
ризику
подовження інтервалу
QT), подовження
інтервалу QT
на ЕКГ, артеріальна
гіпотензія,
колапс,
васкуліт,
флебіт.

З
боку крові та
лімфатичної
системи: нечасто
– лейкопенія,
еозинофілія; рідко
– нейтропенія,
тромбоцитопенія,
яка спричиняє
підвищену
схильність
до
крововиливів
або кровотеч;
частота
невідома – панцитопенія,
агранулоцитоз,
гемолітична
анемія.

З
боку імунної
системи:
рідко
– ангіоневротичний
набряк,
реакції
підвищеної
чутливості,
включаючи
анафілактичний
шок,
анафілактоїдний
шок
(анафілактичні
та
анафілактоїдні
реакції
іноді можуть
виникати
навіть після
застосування
першої дози).

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: нечасто
– висипання,
свербіж,
кропив’янка,
почервоніння
шкіри,
гіпергідроз; частота
невідома – токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса-Джонсона,
ексудативна
мультиформна
еритема,
реакції
фоточутливості,
підвищена
чутливість
до сонячного
та
ультрафіолетового
випромінювання,
лейкоцитопластичний
васкуліт,
стоматит.

З
боку
опорно-рухової
системи та
сполучної
тканини*: нечасто
– артралгія,
міалгія; рідко
– ураження
сухожиль, у
тому числі
тендиніт (наприклад,
ахіллового
сухожилля),
м’язова
слабкість, яка
може мати
особливе
значення для
хворих на
тяжку
міастенію gravis; частота
невідома – рабдоміоліз, розрив
сухожилля, зв’язок, м’язів,
артрит.

Інфекції
та інвазії: нечасто
– грибкові
інфекції,
включаючи
гриби роду Candida,
резистентність
патогенних
мікроорганізмів.

Загальні
розлади та
реакції у
місці
введення*: часто
– реакція
у місці
введення,
включаючи
почервоніння
та біль; нечасто
– астенія;
рідко – підвищення
температури
тіла; частота
невідома – загальна
слабкість,
біль
(включаючи
біль у спині,
грудях та кінцівках);
як і при
застосуванні
інших фторхінолонів,
можливі
напади
порфірії у
пацієнтів із
порфірією.

*
У дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від наявних
факторів
ризику повідомляли
про тривалі (протягом
місяців або
років),
інвалідизуючі
та
потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції, які
впливають на
різні, а
іноді на декілька
відразу, системи
організму та
органи чуття
(у тому числі реакції,
такі як
тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення ходи,
невропатія,
пов’язана з
парестезією,
депресія,
втома,
порушення пам’яті,
порушення
сну,
порушення
слуху, зору,
смаку та запаху).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливою
процедурою.
Це дозволяє
продовжувати
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
для
відповідного
лікарського
засобу.
Медичним
працівникам необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
через
національну
систему повідомлень.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С. Не
заморожувати.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Несумісність.

Розчин
не слід
змішувати з
гепарином
або лужними
розчинами
(наприклад, із
гідрокарбонатом
натрію), з
іншими
лікарськими
засобами.

Упаковка.

По 100 мл у
флаконі; по 1
флакону в
пачці; по 100 мл у
флаконах.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.
ПрАТ
«Фармацевтична
фірма
«Дарниця».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Україна, 02093, м.
Київ, вул.
Бориспiльська,
13.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

ЛЕФЛОК-ДАРНИЦА

(LEFLOCK-DARNITSA)

Состав:

действующее
вещество: levofloxacin;

1 мл
раствора
содержит
левофлоксацина
гемигидрата в
пересчете на
левофлоксацин 5 мг;

вспомогательные
вещества: натрия
хлорид,
кислота
хлористоводородная
разведенная,
натрия гидроксид,
вода для
инъекций.

Лекарственная
форма. Раствор
для инфузий.

Основные
физико-химические
свойства: прозрачная
жидкость от
желтого до
желтого с
зеленоватым
оттенком
цвета.

Фармакотерапевтическая
группа.

Антибактериальные
средства
группы
хинолонов.
Фторхинолоны.
Код АТХ J01M А12.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Левофлоксацин – синтетическое
антибактериальное
лекарственное
средство из
группы
фторхинолонов,
S-энантиомер
рацемической
смеси лекарственного
средства
офлоксацина.
Как антибактериальное
лекарственное
средство из
группы
фторхинолонов,
левофлоксацин
действует на
комплекс ДНК из ДНК-гиразы
и
топоизомеразы
IV.
Основной
механизм
резистентности
является
следствием
мутации в
генах gyr-A.

In vitro
существует
перекрестная
резистентность
между
левофлоксацином
и другими
фторхинолонами.

Граничные
значения.

Рекомендуемые
Европейским
комитетом по тестированию
антимикробной
чувствительности
(EUCAST) граничные
значения МИК
для
левофлоксацина,
отделяющие
чувствительные
микроорганизмы
от
организмов
промежуточно
чувствительных
(умеренно
резистентных)
и
промежуточно
чувствительные
от
резистентных
организмов,
представлены
в Таблице 1 тестирования
МИК (мг/л).

Клинические
предельные
значения МИК
EUCAST для
левофлоксацина:

Таблица
1

Патогены

Чувствительные

Резистентные

Enterobacteriacae

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

Pseudomonas
spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

Acinetobacter
spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

Staphylococcus
spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

S. pneumoniae 1

≤ 2
мг/л

> 2
мг/л

Streptococcus
A, B, C, G

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

H.
influenzae 2, 3

≤ 1
мг/л

> 1
мг/л

M.
catarrhalis 3

> 1
мг/л

> 1
мг/л

Граничные
значения, не
связанные с
видами 4

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

1 Граничные
значения
левофлоксацина
касаются
терапии
высоких доз.

2 Возможен
низкий
уровень
резистентности
к
фторхинолонам
(МИК
ципрофлоксацина
0,12−0,5 мг/л), но не
существует
доказательств
того, что
такая
резистентность
имеет
клиническое
значение при инфекциях
дыхательных
путей,
вызванных H. influenzae.

3
Штаммы с
величинами МИК,
выше
предельного
значения
между
чувствительными
и
промежуточно
чувствительными
(умеренно
резистентными)
штаммами, являются
очень редкими
или о них еще
не сообщали.
Тесты на идентификацию
и
противомикробную
чувствительность
на любом
таком изоляте
следует
повторить и,
если
результат
будет подтвержден,
направить
изолят к
уполномоченной
лаборатории.
Пока
существуют
данные,
свидетельствующие
о
клинической
реакции для
подтвержденных
изолятов с МИК
выше текущего
резистентного
предельного
значения, о
них
необходимо
сообщать как
о
резистентных.

4
Пограничные
значения
пероральных
доз от 500 мг
однократно
до 500 мг х 2 раза
в сутки и
внутривенных
доз от 500 мг
однократно
до 500 мг х 2 раза
в сутки.

Антибактериальный
спектр

Распространенность
резистентности
для избранных
видов может
варьировать
географически
и со временем.
Желательно
получить
местную
информацию о
резистентности,
особенно при
лечении тяжелых
инфекций.

Обычно
чувствительные
виды.

Аэробные
грамположительные
бактерии: Bacillus
anthracis, Staphylococcus aureus*
метициллинчувствительный,
Staphylococcus saprophyticus,
Streptococci − группа С
и G, Streptococcus agalactiae,
Streptococcus pneumoniae*, Streptococcus pyogenes*.

Аэробные
грамотрицательные
бактерии: Burkholderia cepacia**, Eikenella corrodens, Haemophilus influenzae*, Haemophilus para-influenzae*, Klebsiella oxytoca, Moraxella catarrhalis*, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri.

Анаэробные
бактерии: Peptostreptococcus.

Другие: Chlamydophila pneumoniae*, Chlamydophila psittaci, Chlamidia trachomatis, Legionella pneumophila*, Mycoplasma pneumoniae*, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum.

Виды,
приобретенная
(вторичная)
резистентность
которых может
быть
проблемой.

Аэробные
грамположительные
бактерии: Enterococcus faecalis*, Staphylococcus aureus
метициллинрезистентный,
Staphylococcus coagulase spp.

Аэробные
грамотрицательные
бактерии: Acinetobacter baumannii*, Citrobacter freundii*, Enterobacter aerogenes, Enterobacter agglomerans, Enterobacter cloacae*, Escherichia coli*, Klebsiella pneumoniae, Morganella morganii*, Proteus mirabilis*, Providencia stuartii, Pseudomonas aeruginosa*, Serratia marcescens*.

Анаэробные
бактерии: Bacteroides fragilis, Bacteroides ovatus**, Bacteroides
thetaiotamicron**, Bacteroides vulgatus**, Clostridium difficile**.

Естественно
резистентные
штаммы.

Аэробные
грамположительные
бактерии: Enterococcus faecium.

*
Клиническая
эффективность
была продемонстрирована
для чувствительных
изолятов в
утвержденных
клинических
показаниях.

**
Естественная
умеренная
чувствительность.

Другие
данные.

Госпитальные
инфекции,
вызванные Pseudomonas aeruginosa, могут
потребовать
комбинированной
терапии.

Фармакокинетика.

Абсорбция

Нет
существенного
различия в
фармакокинетике
левофлоксацина
после внутривенного
и
перорального
применения.
После
внутривенного
введения
лекарственное
средство
накапливается
в слизистой
оболочке
бронхов и
бронхиальном
секрете
ткани легких
(концентрация
в легких превышает
таковую в
плазме
крови), в моче.
В
спинномозговую
жидкость
левофлоксацин
попадает
плохо.

Распределение

Примерно
30−40 %
левофлоксацина
связывается
с протеином сыворотки
крови.
Кумуляционный
эффект от
многократного
применения
левофлоксацина
в дозе 500 мг 1 раз
в сутки
практически
отсутствует.
Существует
незначительный,
но
предполагаемый
кумуляционный
эффект после
применения доз
по 500 мг 2 раза в
сутки.
Стабильное
состояние
достигается
в течение 3
дней.

Проникновение
в ткани и
жидкости
организма

Проникновение
в слизистую
оболочку
бронхов,
бронхиальный
секрет
тканей
легких

Максимальная
концентрация
левофлоксацина
в слизистой
оболочке
бронхов и
бронхиальном
секрете
легких после
применения 500
мг
перорально
составила 8,3 и
10,8 мкг/мл
соответственно.
Эти показатели
достигались
в течение 1
часа после приема
лекарственного
средства.

Проникновение
в ткани
легких

Максимальная
концентрация
левофлоксацина
в тканях
легких после
применения
500 мг
перорально
составляла
примерно
11,3 мкг/г и
достигалась
через 4−6 часов
после
применения
лекарственного
средства.
Концентрация
в легких
превышает
таковую в
плазме крови.

Проникновение
в содержание
пузырей
(кожа)

Максимальная
концентрация
левофлоксацина
(4,0−6,7 мкг/мл) в
содержимом
пузыря
достигалась
через 2−4 часа
после введения
лекарственного
средства в
течение 3 дней
применения в
дозах 500 мг 1 или
2 раза в сутки соответственно.

Проникновение
в
цереброспинальную
(спинномозговую)
жидкость

Левофлоксацин
плохо
проникает в цереброспинальную
жидкость.

Проникновение
в ткани
простаты

После
применения 500
мг
левофлоксацина
1 раз в сутки в
течение 3
дней средние
концентрации
в ткани
простаты
достигали 8,7
мкг/г, 8,2 мкг/г и 2
мкг/г
соответственно
через 2 часа, 6
часов и 24 часа;
средний
коэффициент
концентрации
простата/плазма
составил 1,84.

Концентрация
в моче

Средняя
концентрация
в моче через
8−12 часов
после
однократного
приема
внутрь дозы 150 мг,
300 мг и 500 мг
левофлоксацина
составляла 44
мг/л, 91 мг/л и 200
мг/л
соответственно.

Биотрансформация

Левофлоксацин
метаболизируется
в незначительной
степени,
метаболитами
являются
дисметил-левофлоксацин
и левофлоксацина
N-оксид. Эти
метаболиты
составляют менее
5 % количества
лекарственного
средства,
выделяемого
с мочой.
Левофлоксацин
является
стереохимически
стабильным и
не подлежит
инверсии
хоральной
структуры.

Выведение

После
перорального
и
внутривенного
введения
левофлоксацин
выводится из
плазмы крови
относительно
медленно
(период полувыведения
составляет
6−8 часов).
Выводится в основном
почками (более
85 %
введенной
дозы).

Нет
существенных
различий в
фармакокинетике
левофлоксацина
после
внутривенного
и перорального
введения, что
свидетельствует
о том, что эти
пути
введения
являются
взаимозаменяемыми.

Линейность

Левофлоксацин
имеет
линейную
фармакокинетику
в диапазоне
50−600 мг.

Пациенты
с почечной
недостаточностью

На
фармакокинетику
левофлоксацина
влияет
почечная
недостаточность.
При снижении
функции
почек
снижается
почечное
выведение и
клиренс, а
период
полувыведения
увеличивается,
как видно из Таблицы
2.

Таблица
2

Клиренс
креатинина
(мл/мин)

< 20

20−49

50−80

Почечный
клиренс
(мл/мин)

13

26

57

Период
полувыведения
(ч)

35

27

9

Пациенты
пожилого
возраста

Нет
значительных
различий в
фармакокинетике
левофлоксацина
у молодых
пациентов и
пациентов
пожилого
возраста,
кроме различий,
связанных с
клиренсом
креатинина.

Гендерные
различия

Раздельный
анализ по
группам
пациентов женского
и мужского
пола
продемонстрировал
незначительные
различия в
фармакокинетике
левофлоксацина
в
зависимости
от пола. Не
существует
доказательств
того, что эти
гендерные
различия в
фармакокинетике
клинически значимы.

Клинические
характеристики.

Показания.

Лефлок,
раствор для
инфузий,
назначают взрослым
для лечения
таких
инфекционных
заболеваний,
вызванных
чувствительными
к левофлоксацину
микроорганизмами:

−
негоспитальная
пневмония*;

− осложненные
инфекции
кожи и мягких
тканей*;

− острый пиелонефрит
и
осложненные
инфекции
мочевыводящих
путей;

−
хронический
бактериальный
простатит;

−
легочная
форма
сибирской
язвы:
постконтактная
профилактика
и
радикальное
лечение.

*относительно
вышеуказанных
инфекционных
заболеваний
левофлоксацин
следует назначать
только в
случаях
недостаточной
эффективности
других
антибактериальных
лекарственных
средств,
которые в
основном применяют
для
начального
лечения
данных инфекций.

Следует учитывать
официальные
рекомендации
по надлежащему
применению
антибактериальных
средств.

Противопоказания.

− Повышенная
чувствительность
к левофлоксацину,
другим
хинолонам, к
любому
компоненту лекарственного
средства.

− Побочные
реакции со
стороны
сухожилий после
предыдущего
применения
хинолонов.

− Эпилепсия.

−
Детский
возраст (до 18
лет).

− Период
беременности
или
кормления
грудью.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Tеофиллин,
фенбуфен или
подобные
нестероидные
противовоспалительные
препараты
(НПВП)

Возможно
существенное
снижение
судорожного
порога при
одновременном
применении
хинолонов с
теофиллином,
НПВП и
другими веществами,
снижающими
судорожный
порог. Концентрация
левофлоксацина
при наличии
фенбуфена
примерно на 13 %
выше, чем при
приеме
только
левофлоксацина.

Пробенецид
и циметидин

Пробенецид
и циметидин
статистически
достоверно
влияют на
выведение
левофлоксацина.
Почечный
клиренс
левофлоксацина
снижается при
наличии пробенецида
на 34 %, а
циметидина –
на 24 %. Поэтому
оба препарата
способны
блокировать
канальцевую
экскрецию
левофлоксацина. Их следует
с
осторожностью
применять
пациентам с
почечной
недостаточностью.

Циклоспорин

Период полувыведения
циклоспорина
увеличивается
на 33 %
при введении
его одновременно
с левофлоксацином.

Антагонисты витамина
К

При одновременном
применении
с антагонистами
витамина
К (например,
с
варфарином) повышаются
значения коагуляционных
тестов (ПВ/международное
нормализационное
соотношение).
Возможны
выраженные
кровотечения.
Ввиду
этого, у пациентов,
получающих
параллельно
антагонисты
витамина
К, необходимо
осуществлять
контроль показателей
коагуляции.

Лекарственные средства,
удлиняющие
интервал
QT

Левофлоксацин, как и другие
фторхинолоны,
следует с
осторожностью
применять
пациентам,
которые получают лекарственные
средства,
удлиняющие
интервал
QT                  (в
т. ч. антиаритмические
средства
классов IА и
ІІІ, трициклические
антидепрессанты,
макролиды,
антипсихотические
лекарственные
средства).

Теофиллин

Левофлоксацин не влияет на
фармакокинетику
теофиллина,
который
преимущественно
метаболизируется
с помощью
CYP1A2, поэтому
можно считать,
что левофлоксацин
не
является ингибитором
CYP1A2.

Глюкокортикоиды

При
одновременном
применении с глюкокортикоидами
повышается
риск
развития разрыва
сухожилия.

Прочее

Не наблюдалось
никакого
клинически
значимого
влияния на
фармакокинетику
левофлоксацина
при его
применении
вместе с такими
лекарственными
средствами:
карбонатом кальция,
дигоксином,
глибенкламидом,
ранитидином.

Не
рекомендуется
применение
левофлоксацина
одновременно
с алкоголем.

Особенности
применения.

Следует
избегать
применения
лекарственного
средства
пациентам,
которые
имели серьезные
побочные
реакции в
прошлом при применении
хинолонов
или
фторхинолонов.
Лечение этих
пациентов левофлоксацином
следует
начинать
только при
отсутствии
альтернативных
вариантов
лечения и
после
тщательной
оценки пользы/риска.

Длительные,
инвалидизирующие
и потенциально
необратимые
серьезные
побочные реакции

В очень
редких
случаях у
пациентов,
получавших
фторхинолоны,
независимо
от возраста и
имеющихся
факторов
риска
сообщали о
длительных (в
течение
месяцев или
лет) инвалидизирующих
и
потенциально
необратимых
серьезных
побочных
реакциях,
которые
влияют на
различные, а
иногда на несколько
сразу,
системы организма
(опорно-двигательную,
нервную, психику
и органы
чувств).
Применение
лекарственного
средства
следует
немедленно
прекратить
после
появления
первых
признаков
или
симптомов
любой
серьезной
побочной реакции
и следует
обратиться
за консультацией
к врачу.

Больным
с
выраженными
нарушениями
функции
почек, а
также с
выраженным
атеросклерозом
сосудов
головного
мозга,
нарушениями мозгового
кровообращения
следует
соблюдать
осторожность
при
применении
лекарственного
средства.

В
течение
всего курса
лечения
необходимо
контролировать
функцию
почек и печени.

При
применении
лекарственного
средства следует
воздерживаться
от
употребления
алкоголя.

При
очень
тяжелом
течении
воспаления
легких,
вызванном
пневмококками,
левофлоксацин
может не дать
оптимального
терапевтического
эффекта.

Госпитальные
инфекции,
вызванные Pseudomonas aeruginosa, могут
потребовать
комбинированной
терапии.

Продолжительность
введения

Рекомендуемая
продолжительность
введения лекарственного
средства составляет
минимум 60 минут для 500
мг раствора для
инфузий.
Относительно
офлоксацина
известно, что
во время
инфузии
могут
отмечаться
тахикардия и
временное
повышение
артериального
давления. В
редких
случаях может
наблюдаться
резкое
снижение
артериального
давления,
циркуляторный
коллапс. Если
при введении
левофлоксацина
наблюдается
выраженное снижение
артериального
давления,
введение
следует
немедленно
прекратить.

Аневризма
и расслоение
аорты

Эпидемиологические
исследования
свидетельствуют
о повышенном
риске
аневризмы и расслоении
аорты после
применения фторхинолонов,
особенно у
пожилых
людей.

Поэтому
фторхинолоны
следует
применять
только после
тщательной
оценки
пользы/риска
и после
рассмотрения
других
вариантов
терапии у
пациентов с
отягощенным
семейным
анамнезом
заболевания
аневризмой
или у пациентов
с диагнозом
аневризма
аорты и/или
расслоение
аорты, или при
наличии
факторов
риска или в
условиях, что
вызывают
аневризму и
расслоение
аорты
(например,
синдром
Марфана,
сосудистый
синдром
Элерса-Данлоса,
артериит
Такаясу,
гигантоклеточный
артериит,
болезнь Бехчета,
артериальная
гипертензия,
установленый
атеросклероз).

В случае
возникновения
внезапной
абдоминальной
боли, боли в
груди или в
спине
пациентам
следует
посоветовать
немедленно
обратиться к
врачу в
отделение
неотложной
помощи.

Метициллинрезистентный
золотистый
стафилококк
(MRSA)

Вероятно,
что
метициллинрезистентный
золотистый
стафилококк
имеет
перекрестную
резистентность
к
фторхинолонам,
в том числе к
левофлоксацину.
Поэтому
левофлоксацин
не
рекомендуется
применять
для лечения
известных
или
подозреваемых
MRSA инфекций, за
исключением
случаев, когда
результаты
лабораторных
тестов
подтвердили
чувствительность
возбудителя
к левофлоксацину.

Резистентность
E. coli

Резистентность
E. сoli,
наиболее
распространенного
возбудителя
инфекций
мочевых
путей, к
фторхинолонам
варьирует в
разных
странах
Европейского
Союза. При
назначении
левофлоксацина
врачам
следует
учитывать
местную
распространенность
резистентности
E.coli к
фторхинолонам.

Легочная
форма
сибирской
язвы

Клиническая
практика
базируется
на исследованиях
чувствительности
Bacillus anthracis in vitro, а также
на
экспериментальных
данных исследований
на животных
вместе с
ограниченными
данными
исследований
с участием людей.
Врачам
следует пользоваться
согласованными
национальными
и/или
международными
документами
по лечению
сибирской
язвы.

Тендинит и
разрыв
сухожилия

Тендинит
и разрыв
сухожилия
(без
ограничений
ахилловым сухожилием),
иногда
двусторонние,
могут
возникнуть
уже в течение
48 часов после
начала
лечения
хинолонами и
фторхинолонами
и, как
сообщалось, даже
в течение
нескольких
месяцев
после прекращения
лечения у
пациентов,
получавших
суточные
дозы 1000 мг
левофлоксацина.
Риск развития
тендинита и
разрыва
сухожилия
увеличивается
у пациентов
пожилого
возраста,
пациентов с
нарушениями функции
почек,
пациентов с
трансплантацией
целостных
органов и
пациентов,
лечившихся
одновременно
кортикостероидами.
Поэтому
следует
избегать
одновременного
применения лекарственного
средства с кортикостероидами.

При
первых
признаках
тендинита
(например, болезненный
отек, воспаление)
лечение
следует
прекратить, а
также следует
рассмотреть
альтернативное
лечение.
Поврежденную
конечность(и)
следует
лечить
должным
образом
(например, обеспечив
иммобилизацию).
Кортикостероиды
не следует
применять в
случае
возникновения
признаков
тендинопатии.

Заболевания,
вызванные Clostridium difficile

Диарея, особенно тяжелая, устойчивая
или с
примесью
крови в
течение или
после
лечения левофлоксацином,
может быть
симптомом
болезни, вызванной
Clostridium difficile,
наиболее
тяжелой
формой которого
является
псевдомембранозный
колит. При
подозрении
на псевдомембранозный
колит левофлоксацин
следует
немедленно отменить и сразу начать
соответствующее
лечение (например,
ванкомицином).
Средства,
угнетающие
перистальтику
кишечника,
противопоказаны
в этой клинической
ситуации.

Пациенты со
склонностью
к судорогам

Хинолоны
могут
снижать
судорожный
порог и
провоцировать
развитие
судорог.
Левофлоксацин
противопоказан
пациентам с
эпилепсией в
анамнезе.

Как и
другие
хинолоны,
лекарственное
средство
следует с
особой осторожностью
применять
пациентам,
склонным к
судорогам,
например пациентам
с поражением
центральной
нервной
системы, при
одновременной
терапии
фенбуфеном и
подобными ему
лекарственными
средствами
или препаратами,
повышающими
судорожную
готовность
(снижающими
судорожный
порог),
такими как
теофиллин
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).
В случае
появления
судорог лечение
левофлоксацином
следует
прекратить.

Недостаточность глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы

Пациенты
с латентной
или развитой
недостаточностью
активности
глюкозо-6-фосфат-дегидрогеназы
имеют
склонность к
гемолитическим
реакциям
при лечении хинолоновыми
антибактериальными
лекарственными
средствами, поэтому
таким пациентам
следует с
осторожностью
применять
левофлоксацин
из-за
возможного
возникновения
гемолиза.

Почечная недостаточность

Поскольку
левофлоксацин выводится
в основном
почками, для
пациентов с почечной недостаточностью
требуется коррекция
дозы (см.
раздел «Способ
применения и
дозы»).

Реакции повышенной
чувствительности

Левофлоксацин
может время
от времени
вызывать
серьезные
потенциально
летальные реакции
повышенной
чувствительности
(например,
ангионевротический
отек,
анафилактический
шок), даже
после
первого
применения.
При
возникновении
реакций повышенной
чувствительности
следует
прекратить
прием
левофлоксацина,
обратиться к
врачу и начать
соответствующее
лечение.

Тяжелые
буллезные
реакции

При
применении
левофлоксацина
сообщалось о
тяжелых
буллезных
реакциях,
таких как синдром
Стивенса-Джонсона
и
токсический
эпидермальный
некролиз. При
возникновении
буллезных
реакций
необходимо
немедленно
прекратить
прием
левофлоксацина,
обратиться к
врачу и начать
соответствующее
лечение.

Изменение
уровня
глюкозы в
крови

При
применении
хинолонов,
особенно
пациентам с
сахарным
диабетом,
которые
одновременно
принимали
пероральные
гипогликемические
средства (в т.
ч.
глибенкламид)
или инсулин,
сообщалось
об
изменениях
уровня
глюкозы в
крови (гипергликемия
и
гипогликемия).
Наблюдались
случаи
гипогликемической
комы.
Пациентам с
сахарным
диабетом
необходимо
контролировать
уровень
сахара в крови.

Профилактика
реакций
фоточувствительности

Сообщалось
о реакциях
фоточувствительности
во
время
лечения
левофлоксацином. С
целью
предупреждения
возникновения
реакций фоточувствительности
пациентам,
принимающим
левофлоксацин,
следует
избегать
солнечного
облучения и
УФ-лучей
(лампы
искусственного
ультрафиолетового
излучения,
солярий) во
время приема
левофлоксацина
и в течение 48 часов
после
прекращения
применения
левофлоксацина.

У пациентов,
применяющих
антагонисты
витамина
К, следует
контролировать
показатели
свертывания
крови при
одновременном
приеме левофлоксацина
и
антагонистов
витамина K (варфарин)
в
связи с потенциальным риском
увеличения
показателей
свертываемости
крови
(протромбиновое
время/МНО)
и/или
кровотечения.

Психотические
реакции

Сообщалось
о
возникновении
психотических
реакций у
пациентов,
получавших
хинолоны,
включая
левофлоксацин.
В очень
редких
случаях они
прогресировали
до
суицидальных
мыслей и
саморазрущающего
поведения,
иногда даже
после приема единственной
дозы
левофлоксацина.
В случае,
если у
пациента
возникают
эти реакции,
применение
левофлоксацина
следует прекратить
и прибегнуть
к
соответствующим
мерам.
Рекомендуется
с
осторожностью
применять
левофлоксацин
пациентам с
психотическими
расстройствами
и пациентам с
психическими
заболеваниями
в анамнезе.

Удлинение
интервала QT

При
приеме
фторхинолонов
сообщалось о
случаях
удлинения
интервала QT.
Следует
соблюдать
осторожность
при приеме
фторхинолонов,
включая
левофлоксацин,
пациентам с
известными факторами
риска
удлинения
интервала QT:

− синдром
врожденного
или
приобретенного
удлиненного
интервала QT;

− одновременное
применение
лекарственных
средств,
удлиняющих
интервал QT (в
том числе
антиаритмических
средств
классов IА
и ІІІ,
трициклических
антидепрессантов,
макролидов,
антипсихотических
лекарственных
средств);

− нарушение
баланса
электролитов
(в т. ч. гипокалиемия,
гипомагниемия);

− заболевания
сердца
(сердечная
недостаточность,
инфаркт
миокарда,
брадикардия).

Пациенты
пожилого
возраста
более чувствительны
к
лекарственным
средствам,
удлиняющим интервал
QT.
Поэтому
примененять
фторхинолоны,
включая
левофлоксацин,
в этой группе
пациентов следует
с
осторожностью.

Периферическая
нейропатия

У
пациентов,
получавших
хинолоны и
фторхинолоны,
были зарегистрированы
случаи
сенсорной
или сенсомоторной
полинейропатии,
что приводили
к парестезии,
гипестезии,
дизестезии
или слабости.
В случае
возникновения
симптомов
нейропатии,
таких как
боль, жжение,
покалывание,
онемение или
слабость,
пациентам,
которые
лечатся
препаратом,
необходимо
проинформировать
своего врача,
чтобы
предотвратить
развитие
потенциально
необратимого
состояния.

Гепатобилиарные
расстройства

При
применении
левофлоксацина
сообщалось о
случаях
некроза печени,
вплоть до
печеночной
недостаточности,
угрожающей
жизни,
преимущественно
у пациентов с
тяжелыми
основными
заболеваниями,
например
сепсисом (см.
раздел
«Побочные реакции»).
Пациентам
следует
порекомендовать
прекратить
лечение и
обратиться к
врачу, если возникают
такие
проявления и
симптомы болезни
печени, как
анорексия,
желтуха,
темная моча,
зуд или боль
в области
живота.

Обострение
миастении
гравис

Фторхинолоны,
включая
левофлоксацин,
блокируют
нервно-мышечную
передачу и
могут провоцировать
мышечную
слабость у
пациентов с
миастенией
гравис. При приеме
фторхинолонов
в
послерегистрационный
период
сообщали о
серьезных
побочных
реакциях,
включая
летальные
случаи и необходимость
поддержки
дыхания, у
пациентов с
миастенией
гравис.
Левофлоксацин
не
рекомендуется
применять
пациентам с
миастенией
гравис в
анамнезе.

Нарушение
зрения

Если
наблюдается
нарушение
зрения или другое
воздействие
на глаза,
следует
немедленно обратиться
к
офтальмологу.

Суперинфекция

Применение
левофлоксацина,
особенно в течение
длительного
времени,
может
приводить к
чрезмерному
росту
нечувствительных
к лекарственному
средству
микроорганизмов.
Если на фоне
терапии развивается
суперинфекция,
необходимо
применить
соответствующие
меры.

Влияние
на
лабораторные
исследования

У
пациентов,
получавших левофлоксацин,
определение
опиатов в моче
может дать
ложноположительный
результат.
Может
возникнуть
необходимость
подтвердить
положительные
результаты
на опиаты с
помощью
более
специфических
методов.

Левофлоксацин
может подавлять
рост Mycobacterium tuberculosis, поэтому
возможен
ложноотрицательный
результат
при
проведении
бактериологического
исследования
у пациентов с
туберкулезом.

Важная
информация о
вспомогательных
веществах

Это
лекарственное
средство
содержит 860
мг/дозу
натрия.
Следует
соблюдать
осторожность
при
применении
препарата
пациентам соблюдающим
натрий-контролируемую
диету.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Из-за
отсутствия исследований
и возможного
повреждения
хинолонами
суставного
хряща в растущем
организме,
лекарственное
средство противопоказано
для
применения в период
беременности
и
кормления грудью. Если
во время применения лекарственного
средства наступила
беременность,
об этом следует сообщить
врачу.

Левофлоксацин
не вызывал
нарушений
фертильности
или
репродуктивной
функции у
животных.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Некоторые
побочные
реакции
(например,
головокружение/вертиго,
сонливость,
нарушение
зрения) могут
нарушать
способность
пациента к
концентрации
внимания и
скорость его
реакции и,
таким
образом,
вызывать
повышенный
риск в тех ситуациях,
когда эти
качества
имеют особенно
большое
значение
(например,
при управлении
автотранспортом
или другими
механизмами).

Способ
применения и
дозы.

Дозировка
зависит от
типа и
тяжести
инфекции, а
также чувствительности
к
лекарственному
средству возможного
возбудителя.

Лекарственное
средство следует
вводить
медленно
внутривенно 1−2
раза в сутки
путем
капельной
инфузии. Продолжительность
введения 1
флакона
левофлоксацина
(100 мл раствора
для
внутривенного
введения с 500
мг
левофлоксацина)
должна
составлять
не менее 60
минут.

Смешивание
с растворами
для инфузий.

Лекарственное
средство
совместимо с
такими
растворами
для инфузий:

0,9 %
раствор
хлорида
натрия, 5 % моногидрат
глюкозы, 2,5 %
декстроза в
растворе
Рингера,
многокомпонентные
растворы для
парентерального
питания
(аминокислоты,
углеводы,
электролиты).

Раствор
следует
использовать
в течение 3 часов
после
перфорации
флакона.

Лечение
левофлоксацином
после
начального
применения
его
внутривенной
формы может
быть
завершено
применением
пероральной
формы при
условии
приемлемости
такого лечения
для
конкретного
пациента.
Учитывая
биоэквивалентность
парентеральных
и пероральных
лекарственных
форм, можно применять
одинаковую
их дозу. Продолжительность
лечения
зависит от течения
болезни. Как
и при
применении
других антибактериальных
средств,
рекомендуется
продолжать прием
лекарственного
средства по
крайней мере
в течение 48−72
часов после
нормализации
температуры
тела или подтвержденного
микробиологическими
тестами
уничтожения
возбудителей.

Дозировка
для взрослых
пациентов с нормальной
функцией
почек, у
которых
клиренс
креатинина составляет
выше 50 мл/мин, наведена
в Таблице 3.

Таблица
3

Показания

Суточная
доза, (мг)

Количество
введений в
сутки

Общая
длительность
лечения1

Негоспитальная
пневмония

500

1−2 раза

7–14 дней

Осложненные
инфекции
мочевыводящих
путей

500

1 раз

7–14 дней

Острый
пиелонефрит

500

1 раз

7–10 дней

Хронический
бактериальный
простатит

500

1 раз

28 дней

Осложненные
инфекции
кожи и
мягких
тканей

500

1−2
рази

7–14 дней

Легочная
форма
сибирской
язвы

500

1 раз

8 недель

1 В
соответствии
с состоянием
пациента через
несколько
дней
возможен
переход от
первоначального
внутривенного
введения левофлоксацина
к пероральному
применению с
тем же
дозированием.

Поскольку
левофлоксацин
выводится
преимущественно
почками, для
больных с
ослабленной
функцией
почек дозу
следует
уменьшить.

Дозировка
для взрослых
пациентов с нарушенниями
функции
почек, у
которых
клиренс креатинина
составляет менее
50 мл/мин, наведена
в Таблице 4.

Таблица
4

Клиренс
креатинина,
(мл/мин)

Режим
дозирования
(в
зависимости
от тяжести
инфекции и
нозологической
формы)

250 мг/24
ч

500 мг/24
ч

500 мг/12 ч

первая доза:
250 мг

первая
доза: 500 мг

первая
доза: 500 мг

50−20

последующие:

125 мг/24 часа

последующие:

250 мг/24
часа

последующие:

250 мг/12
часов

19−10

последующие:

125 мг/48
часов

последующие:

125 мг/24
часа

последующие:

125 мг/12
часов

< 10 (а
также при
гемодиализе
и НАПД1)

последующие:

125 мг/48
часов

последующие:

125 мг/24
часа

последующие:

125 мг/24
часа

1 После
гемодиализа
или непрерывного
амбулаторного
перитонеального
диализа (НАПД)
дополнительные
дозы не
нужны.

Дозирование
для
пациентов с
нарушениями
функции
печени.

Коррекция
дозы не
требуется,
поскольку
левофлоксацин
в незначительной
степени
метаболизируется
в печени и
выводится преимущественно
почками.

Дозирование
для
пациентов
пожилого
возраста.

Если
функции
почек не
нарушены, нет
необходимости
в коррекции
дозы.

Дети.

Лекарственное
средство
противопоказано
для применения
детям,
поскольку не
исключено
поражение
суставного
хряща.

Передозировка.

Симптомы: головокружение,
нарушение/спутанность
сознания,
судорожные
припадки,
тремор, удлинение
интервала QT.

Лечение.
В случае
передозировки
необходимо
проводить
тщательное наблюдение
за пациентом,
включая ЭКГ.
Лечение
симптоматическое.
Гемодиализ, в
том числе
перитонеальный
диализ и
непрерывный амбулаторный
перитонеальный
диализ (НАПД),
не является
эффективным
для удаления
левофлоксацина
из организма.
Специфических
антидотов не
существует.

Побочные
реакции.

Побочные
реакции указаны по
системам
органов и
частоте: очень
часто (≥ 1/10),
часто (≥ 1/100,        < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000, ≤ 1/100),
редко (≥ 1/10000, ≤ 1/1000), очень
редко
(≤ 1/10000),
частота
неизвестна
(не может
быть оценена
на основании
имеющихся
данных).

В каждой
группе
побочные
реакции
представлены
в порядке
уменьшения
их тяжести.

Со
стороны
органов
зрения*: редко −
нарушение
зрения, такое
как
затуманивание
зрения; частота
неизвестна − временная
потеря
зрения,
увеит.

Со
стороны
органов
слуха и
вестибулярного
аппарата*:
нечасто −
вертиго;
редко −
шум в ушах;
частота
неизвестна −
нарушение
слуха, потеря
слуха.

Со
стороны
респираторной
системы,
органов
грудной
клетки и средостения: нечасто –
одышка;
частота
неизвестна −
бронхоспазм,
аллергический
пневмонит.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта:
часто −
диарея,
рвота,
тошнота;
нечасто −
боль в
животе,
диспепсия,
метеоризм,
запор; частота
неизвестна −
диарея
геморрагическая,
что может
свидетельствовать
о энтероколите,
включая
псевдомембранозный
колит; панкреатит.

Со
стороны
печени и
желчевыводящих
путей:
часто −
повышение
показателей
печеночных
энзимов
(АЛТ/АСТ,
щелочная
фосфатаза,
ГГТП);
нечасто −
повышение
билирубина в
крови;
частота
неизвестна −
желтуха и
тяжелые
поражения
печени, включая
случаи
развития
острой
печеночной
недостаточности,
преимущественно
у пациентов с
тяжелыми основными
заболеваниями, гепатит.

Со
стороны
почек и
мочевыделительной
системы:
нечасто −
повышенные
показатели
креатинина в
сыворотке
крови;
частота
неизвестна −
острая
почечная
недостаточность
(например,
вследствие интерстициального нефрита).

Со
стороны
обмена
веществ,
метаболизма: нечасто −
анорексия;
редко −
гипогликемия,
особенно у
пациентов с
диабетом;
частота
неизвестна −
гипергликемия,
гипогликемическая
кома. Признаками
гипогликемии
могут быть
повышенный
аппетит,
нервозность,
повышенное потоотделение,
дрожание
конечностей.

Со
стороны
нервной
системы*: часто −
головная
боль,
головокружение;
нечасто −
сонливость,
тремор,
дисгевзия;
редко −
судороги,
парестезии;
частота
неизвестна −
периферическая
сенсорная
или
сенсомоторная
нейропатия,
нарушения
тактильных
ощущений,
паросмия,
включая
аносмию,
дискинезия,
экстрапирамидные
расстройства,
другие
нарушения
координации
движений, в
том числе при
ходьбе,
оцепенение,
агевзия,
обморок,
доброкачественная
внутричерепная
гипертензия.

Со
стороны
психики*: часто −
бессонница;
нечасто −
тревожность,
спутанность
сознания,
раздражительность,
беспокойство,
редко −
психотические
расстройства
(в т. ч.
галлюцинации,
паранойя),
депрессия,
ажитация,
патологические
сновидения,
ночные
кошмары,
состояние
страха;
частота
неизвестна − психотические
реакции с
саморазрушающим
поведением,
включая
суицидальную
направленность
мышления или
действий.

Со
стороны
сердечно-сосудистой
системы: редко −
тахикардия,
ощущение
сердцебиения; частота
неизвестна −
желудочковая
тахикардия, которая
может
приводить к
остановке
сердца; желудочковая
аритмия и
аритмия типа torsade de pointes (преимущественно
у пациентов с
факторами
риска
удлинения
интервала QT),
удлинение
интервала QT
на ЭКГ, артериальная
гипотензия,
коллапс,
васкулит,
флебит.

Со
стороны
крови и
лимфатической
системы:
нечасто − лейкопения,
эозинофилия; редко −
нейтропения,
тромбоцитопения,
которая
вызывает
повышенную
склонность к
кровоизлияниям
или
кровотечениям;
частота
неизвестна −
панцитопения,
агранулоцитоз,
гемолитическая
анемия.

Со
стороны
иммунной
системы: редко
−
ангионевротический
отек, реакции
повышенной
чувствительности,
включая анафилактический
шок,
анафилактоидный
шок
(анафилактические
и
анафилактоидные
реакции
иногда могут
возникать
даже после применения
первой дозы).

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки: нечасто
− сыпь, зуд,
крапивница,
покраснение
кожи,
гипергидроз;
частота неизвестна
−
токсический
эпидермальный
некролиз,
синдром
Стивенса−Джонсона,
экссудативная
мультиформная
эритема,
реакции
фоточувствительности,
повышенная
чувствительность
к солнечному
и ультрафиолетовому
излучению,
лейкоцитопластический
васкулит,
стоматит.

Со
стороны
опорно-двигательной
системы и соединительной
ткани*:
нечасто −
артралгия,
миалгия;
редко − поражение
сухожилий, в
том числе
тендинит
(например,
ахиллового
сухожилия),
мышечная
слабость,
которая может
иметь особое
значение для
больных тяжелой
миастенией gravis;
частота
неизвестна −
рабдомиолиз,
разрыв
сухожилия,
связок, мышц,
артрит.

Инфекции
и инвазии:
нечасто −
грибковые
инфекции,
включая грибы
рода Candida,
резистентность
патогенных
микроорганизмов.

Общие
нарушения и
реакции в
месте
введения*: часто −
реакция в
месте
введения,
включая
покраснение
и боль;
нечасто –
астения;
редко −
повышение
температуры
тела; частота
неизвестна − общая
слабость,
боль (включая
боль в спине, груди
и
конечностях),
как и при
применении
других
фторхинолонов,
возможны
приступы
порфирии у
пациентов с
порфирией.

* В очень
редких
случаях у
пациентов,
получавших
хинолоны и
фторхинолоны,
независимо от
имеющихся
факторов
риска,
сообщалось о длительных
(в течение
месяцев или
лет), инвалидизирующих
и
потенциально
необратимых
серьезных
побочных
реакциях, влияющих
на различные,
а иногда на несколько
сразу, систем
организма и
органы
чувств (в том
числе
реакции,
такие как тендинит,
разрыв
сухожилия,
артралгия,
боль в конечностях,
нарушение
походки,
невропатия,
связанная с
парестезией, депрессия,
усталость,
нарушение
памяти, нарушение
сна,
нарушение
слуха,
зрения, вкуса и обоняния).

Сообщения
о
подозреваемых
побочных
реакциях.

Сообщения
о
подозреваемых
побочных
реакциях
после
регистрации
лекарственного
средства
является
важной процедурой.
Это
позволяет
продолжать
мониторинг
соотношения
«польза/риск»
для соответствующего
лекарственного
средства.
Медицинским работникам
необходимо
сообщать о
любых
подозреваемых
побочных
реакциях
через
национальную
систему
сообщений.

Срок
годности. 3
года.

Условия
хранения.

Хранить в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С. Не
замораживать.

Хранить в
недоступном
для детей
месте.

Несовместимость.

Раствор не
следует
смешивать с
гепарином или
щелочными
растворами
(например,
с гидрокарбонатом
натрия), с
другими
лекарственными
средствами.

Упаковка.

По 100 мл во
флаконе; по 1
флакону в
пачке; по 100 мл во
флаконах.

Категория
отпуска.

По рецепту.

Производитель.
ЧАО
«Фармацевтическая
фирма
«Дарница».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его деятельности.

Украина,
02093, г.
Киев, ул.
Бориспольская,
13.