ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

Тет 36.6®
МАКСІ з ароматом
лимону

(Tеt 36.6® MAXI with lemon flavour)

Склад:

діючі
речовини:
парацетамол,
фенілефрину
гідрохлорид,
феніраміну
малеат,
аскорбінова
кислота;

1
саше-пакет
містить
парацетамолу
500 мг, фенілефрину
гідрохлориду
10 мг, феніраміну
малеату 20 мг,
аскорбінової
кислоти 50 мг;

допоміжні
речовини: натрію
цитрат, лимонна
кислота,
ароматизатор
лимон,
барвник хіноліновий
жовтий (Е 104),
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
цукор білий,
сахароза.

Лікарська
форма. Порошок
для орального
розчину.

Основні
фізико-хімічні
властивості: Гранульований,
сипучий
порошок, який
представляє
собою суміш
білих,
блідо-жовтих
та/або жовтих
гранул з
запахом
лимону.

Фармакотерапевтична
група.

Аналгетики
та
антипіретики.
Парацетамол, комбінації
без психолептиків.

Код
АТХ N02B Е51.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Парацетамол
має
жарознижувальну,
болезаспокійливу
та
слабковиражену
протизапальну
дію.
Пригнічує
синтез
простагландинів
у
центральній
нервовій
системі (ЦНС)
і блокує
проведення больових
імпульсів.

Феніраміну
малеат –
блокатор
гістамінових
Н1-рецепторів,
зменшує
проникність
судин, усуває
сльозотечу,
свербіж очей
та носа.

Фенілефрину
гідрохлорид –
α-адреноміметик,
має
судинозвужувальну
дію, зменшує
набряк
слизової
оболонки носа
і придаткових
пазух.

Аскорбінова
кислота
посилює
неспецифічну
резистентність
організму.

Фармакокінетика.

Парацетамол
добре
абсорбується,
проникає
через
плацентарний
бар'єр,
незначною
мірою
проникає у
грудне
молоко,
метаболізується
системою
цитохрому Р450,
виводиться
нирками,
період
напіввиведення
– 1-4 години.
Тривалість
дії – 3-4 години.

Феніраміну
малеат
добре
абсорбується
із травного
тракту. Метаболізується
у печінці
системою
цитохрому Р450,
період
напіввиведення
– 16-18 годин, 70-83 %
виводиться
нирками.

Дія
фенілефрину
гідрохлориду
настає
швидко і
подовжується
близько 20 хвилин.
Метаболізується
у печінці або
у шлунково-кишковому
тракті,
виводиться
нирками.

Аскорбінова
кислота
швидко
абсорбується
із травного
тракту, метаболізується
у печінці,
виводиться
нирками.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Симптоматичне
лікування
гострих
респіраторних
інфекцій та
грипу:

·
підвищеної
температури
тіла,

·
головного
болю,

·
закладеності
носа,

·
нежитю,

·
болю
та ломоти у
м’язах.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до компонентів
препарату;
тяжкі
порушення
функції
печінки
та/або нирок;
вроджена
гіпербілірубінемія;
дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази;
фенілкетонурія,
алкоголізм;
захворювання
крові;
лейкопенія;
анемія; тяжкі
форми
аритмії, артеріальної
гіпертензії,
атеросклерозу,
ішемічної
хвороби
серця; гіпертиреоз;
гострий
панкреатит;
гіпертрофія
простати з
затримкою
сечі;
обструкція
шийки
сечового
міхура;
пілородуоденальна
обструкція;
бронхіальна
астма;
закритокутова
глаукома;
феохромоцитома;
тромбоз; тромбофлебіт;
цукровий
діабет;
епілепсія;
стани
підвищеного
збудження;
порушення
сну, супутнє
лікування трициклічними
антидепресантами,
β-блокаторами,
іншими
симпатоміметиками,
препаратами,
що
пригнічують
або
підвищують
апетит та
амфетаміноподібними
психостимуляторами;
супутнє
лікування та
2 тижні після
застосування
інгібіторів
МАО.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Швидкість
всмоктування
парацетамолу
може
збільшуватися
при
застосуванні
з метоклопрамідом
та
домперидоном
і зменшуватися
– з холестираміном
(цей ефект є
незначним,
якщо холестирамін
застосовувати
через 1
годину). При
тривалому
прийомі
парацетамолу
може посилюватися
антикоагулянтний
ефект
варфарину та
інших
похідних кумарину
і
збільшуватися
– ризик
кровотечі. При
епізодичному
застосуванні
парацетамолу
такий ефект
не виражений.
Барбітурати
зменшують
жарознижувальний
ефект
парацетамолу.
Гепатотоксичні
препарати
збільшують
імовірність
кумуляції
парацетамолу
та
передозування.
Ризик
гепатотоксичності
парацетамолу
зростає при
прийомі
препаратів,
що індукують
мікросомальні
ферменти
печінки
(барбітурати;
протисудомні
– фенітоїн,
фенобарбітал,
карбамазепін
та протитуберкульозні
– рифампіцин,
ізоніазид). Парацетамол:
знижує
ефективність
діуретиків,
може
подовжувати
період
напіввиведення
хлорамфеніколу;
може
індукувати
метаболізм
ламотриджину
у печінці, у
зв’язку з чим
знижується
його
біодоступність
та
ефективність.
При
регулярному
прийомі парацетамолу
та
зидовудину
можлива
нейтропенія
і підвищення
ризику
ураження
печінки. При
прийомі
пробенециду
дозу
парацетамолу
слід
зменшити,
тому що він
впливає на
метаболізм
парацетамолу.
Парацетамол
може
впливати на
результати
визначення
рівнів
сечової
кислоти
фосфоро-вольфрамовокислим
методом.
Гепатотоксичність
парацетамолу
може
посилюватися
при
тривалому або
надмірному
вживанні
алкоголю. Не
застосовувати
одночасно з
алкоголем.

Взаємодія
фенілефрину
з
інгібіторами
МАО
спричиняє
гіпертензивний
ефект, з
трициклічними
антидепресантами
(амітриптиліном)
– підвищує
ризик
серцево-судинних
побічних
ефектів, з дигоксином
і серцевими
глікозидами
– призводить до
аритмій та
інфаркту, з
іншими
симпатоміметиками
збільшує
ризик
побічних
серцево-судинних
реакцій та
гіпертензії,
може знижувати
ефективність
β-блокаторів
та інших
антигіпертензивних
препаратів
(резерпіну,
метилдопи,
дебризохіну,
гуанетидину)
з підвищенням
ризику
артеріальної
гіпертензії
та побічних
серцево-судинних
реакцій.
Одночасне
застосування
фенілефрину
з алкалоїдами
ріжків
(ерготаміном
і
метисергідом)
може збільшити
ризик
ерготизму.

Аскорбінова
кислота при пероральному
прийомі
посилює
всмоктування
заліза;
підвищує
рівень
етинілестрадіолу,
пеніцилінів,
тетрациклінів;
знижує рівень
антипсихотичних
препаратів,
фенотіазинових
похідних у
крові; знижує
ефективність
гепарину та
непрямих
антикоагулянтів;
підвищує ризик
кристалурії
при
лікуванні
саліцилатами
та ризик
глаукоми при
лікуванні
глюкокортикостероїдами;
великі дози
зменшують ефективність
трициклічних
антидепресантів.
Аскорбінову
кислоту
можна
приймати лише
через 2
години після
ін’єкції
дефероксаміну,
оскільки їх
одночасний
прийом
підвищує
токсичність
заліза,
особливо у
міокарді, що
може призвести
до серцевої
декомпенсації.
Тривалий
прийом
великих доз
при
лікуванні
дисульфірамом
гальмує
реакцію
дисульфірам-алкоголь.
Абсорбція
аскорбінової
кислоти знижується
при прийомі
пероральних
контрацептивів,
вживанні
фруктових
або овочевих
соків, лужного
пиття.

Фенірамін
посилює
антихолінергічну
дію атропіну,
спазмолітиків,
трициклічних
антидепресантів,
протипаркінсонічних
препаратів,
інгібує дію
антикоагулянтів.
Одночасне застосування
феніраміну
зі
снодійними, барбітуратами,
заспокійливими,
нейролептиками,
транквілізаторами,
анестетиками,
наркотичними
анальгетиками,
алкоголем може
значно
збільшити
його
пригнічувальну
дію.

Особливості
застосування.

Не можна
перевищувати
рекомендованих
доз. Якщо
симптоми не
поліпшуються
протягом

5 днів або
супроводжуються
високою
температурою,
пропасницею
тривалістю
більше 3 днів,
висипом або
тривалим
головним
болем, слід
порадитися з
лікарем,
оскільки ці
явища можуть
бути
симптомами
більш серйозного
захворювання.

У зв’язку з
ризиком
тяжкого
ураження
печінки при
передозуванні
не
застосовувати
одночасно з
іншими
препаратами
для симптоматичного
лікування
застуди та
нежитю (судинозвужувальними,
парацетамолвмісними).
З
обережністю
призначати
при хворобі
Рейно,
артеріальній
гіпертензії, захворюваннях
серця,
аритміях,
брадикардії,
захворюваннях
щитовидної
залози, печінки
та нирок,
гострому
гепатиті,
глаукомі, хронічних
хворобах
легенів,
гіпертрофії
простати
(оскільки є
ризик
затримки
сечі), особам літнього
віку, при
підвищеному
зсіданні крові,
гемолітичної
анемії, при
хронічному недоїданні,
зневодненні,
стенозуючій
пептичній
виразці.
Ризик
гепатотоксичності
підвищується
в осіб з
алкогольними
ураженнями
печінки та
які
зловживають
алкоголем.

Препарат
містить:
фенілефрин,
який може
спричинити напади
стенокардії;
cахарозу, яка
протипоказана
пацієнтам з
непереносимістю
та порушенням
всмоктування
фруктози,
глюкози-галактози
або
сахарози-ізомальтози.
Якщо у пацієнта
встановлена
непереносимість
деяких
цукрів, слід
проконсультуватися
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб. З
обережністю
застосовувати
хворим на цукровий
діабет. Може
бути
шкідливим
для зубів.

Перед
застосуванням
препарату
необхідно
порадитися з
лікарем при:
захворюваннях
печінки, нирок;
прийомі
варфарину
або подібних
антикоагулянтів;
прийомі
аналгетиків
кожен день при
артритах
легкої форми;
бронхолегеневих
захворюваннях
(астма,
емфізема,
хронічний
бронхіт).

Препарат
може
впливати на
результати
лабораторних
досліджень
щодо вмісту в
крові
глюкози,
сечової
кислоти,
креатиніну,
неорганічних
фосфатів.
Може бути
негативним результат
дослідження
прихованої
крові у калі.

У пацієнтів
з тяжкими
інфекціями
(сепсис), при
яких
знижується
рівень
глутатіону,
при прийомі
парацетамолу
підвищується
ризик
метаболічного
ацидозу, його
симптоми – глибоке,
прискорене
або
утруднене
дихання, нудота,
блювання,
втрата
апетиту, в
такому випадку
слід негайно
звернутися
до лікаря.

Не
рекомендується
приймати цей
препарат наприкінці
дня, оскільки
аскорбінова
кислота у
великих
дозах має
легку
стимулювальну
дію. У
зв’язку зі
стимулювальним
впливом аскорбінової
кислоти на
утворення
кортикостероїдних
гормонів
потрібен
контроль функції
нирок і
артеріального
тиску.

З
особливою
обережністю
призначати
пацієнтам з
порушенням
метаболізму
заліза
(гемосидероз,
гемохроматоз,
таласемія), з
нефролітіазом
в анамнезі (ризик
гіпероксалурії
та осаду
оксалатів у
сечовому
тракті після
прийому
великих доз
аскорбінової
кислоти).

Довготривале
застосування
великих доз аскорбінової
кислоти може прискорювати
її власний
метаболізм,
через що
після
відміни
лікування
можливий парадоксальний
гіповітаміноз.
Не слід застосовувати
одночасно з
іншими
препаратами, які
містять
вітамін С.
Всмоктування
аскорбінової
кислоти може
змінюватися
при порушенні
моторики
кишечнику,
ентериті або
зниженій
шлунковій
секреції.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
протипоказаний
у
період
вагітності
або годування
груддю. Вплив
препарату на
фертильність
спеціально
не
досліджували.
Доклінічні
дослідження
не виявили
будь-якого
особливого
впливу
парацетамолу
на
фертильність
при застосуванні
його у
терапевтичних
дозах. Належних
досліджень
впливу
фенілефрину
та феніраміну
на
репродуктивну
токсичність
у тварин не
проводили.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Оскільки
препарат
може
спричинити
сонливість
та інші
побічні
реакції з
боку нервової
системи та
органів зору,
при його
застосуванні
не
рекомендовано
керувати
автомобілем
та працювати
зі складними
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Вміст
саше-пакета
розчинити у
склянці
гарячої води
(не окропу) та
випити. Прийом
препарату
можна
повторювати кожні 3‒4
години, але
не більше 3 саше-пакетів
на добу.

Максимальний
термін
застосування
– 5 днів.

Діти.

Препарат
протипоказаний
дітям віком
до 14 років.

Передозування.

Парацетамол: у
перші 24
години
з’являються
блідість
шкіри,
нудота,
блювання,
анорексія та
біль у животі.
При прийомі
великих доз
можуть
спостерігатися
порушення
орієнтації,
психомоторне
збудження,
запаморочення,
порушення
сну,
серцевого
ритму,
панкреатит,
гепатонекроз.
Першою
ознакою
ураження
печінки може
бути біль у
животі, який
не завжди
проявляється
у перші 12-48
годин, а може
виникати
пізніше, до 4-6
днів після
застосування
препарату.
Ураження
печінки, як
правило,
виникає
максимум
через 72-96 годин
після
прийому
препарату.
Можуть виникати
порушення
метаболізму
глюкози та метаболічний
ацидоз,
крововиливи.
При тривалому
застосуванні
високих доз
можливі апластична
анемія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
нейтропенія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія.

У
поодиноких
випадках
повідомляли
про гостру
ниркову
недостатність
із некрозом
канальців,
яка можлива
навіть при
відсутності
тяжкого
ураження
печінки, що
проявляється
сильним
поперековим
болем, гематурією,
протеїнурією.
Можлива
нефротоксичність:
ниркова
коліка,
інтерстиціальний
нефрит,
капілярний
некроз.

Вживання
дорослим 10 г
або більше
парацетамолу,
особливо з
алкоголем, та
понад 150 мг/кг
маси тіла
дитини, може
призвести до
гепатоцелюлярного
некрозу з
розвитком
енцефалопатії,
крововиливів,
гіпоглікемії,
печінкової
коми та летального
наслідку. У
пацієнтів з
факторами
ризику
(тривале
лікування
карбамазепіном,
фенобарбіталом,
фенітоїном,
примідоном,
рифампіцином,
звіробоєм
або іншими
препаратами, що
індукують
ферменти
печінки;
зловживання
алкоголем;
глутатіонова
кахексія
(розлади
травлення,
муковісцидоз,
ВІЛ-інфекція,
голод,
кахексія)
застосування
5 г
або більше
парацетамолу
може
призвести до
ураження
печінки.

При
передозуванні
необхідна
швидка медична
допомога.
Пацієнта
слід негайно
доставити у
лікарню,
навіть якщо
відсутні
ранні
симптоми
передозування.
Симптоми
можуть бути
обмежені
нудотою та
блюванням
або можуть не
відображати
тяжкості
передозування
чи ризику
ураження
органів. У
першу годину
після
передозування
слід
прийняти
активоване
вугілля.
Концентрацію
парацетамолу
у крові слід
вимірювати
через 4
години або
пізніше
після
прийому
(більш ранні
концентрації
є
недостовірними).
Лікування
N-ацетилцистеїном
можна
застосовувати
протягом
24 годин після
прийому
парацетамолу,
але
максимальний
ефект настає
при
застосуванні
у перші
8 годин,
після чого
його
ефективність
різко знижується.
При
необхідності
внутрішньовенного
введення
N-ацетилцистеїну
його слід
вводити згідно
зі
встановленим
переліком
доз. Як
альтернативу,
при
відсутності
блювання далеко
від лікарні
можна
застосовувати
перорально
метіонін.

Фенілефрин:
виникають
гіпергідроз,
психомоторне
збудження
або
пригнічення
ЦНС, головний
біль, запаморочення,
сонливість,
порушення
свідомості,
аритмії,
тремор, гіперрефлексія,
судоми,
нудота,
блювання,
дратівливість,
неспокій,
артеріальна
гіпертензія;
у тяжких
випадках –
кома. Для
усунення гіпертензивних
ефектів
можна
застосовувати
внутрішньовенно
блокатор
альфа-рецепторів;
судом –
діазепам.

Фенірамін:
виникають
атропіноподібні
симптоми: мідріаз,
фотофобія,
сухість
шкіри та
слизових, гіпертермія,
атонія
кишечнику.
Пригнічення
ЦНС
призводить
до порушення
роботи дихальної
та
серцево-судинної
систем
(брадикардії,
артеріальної
гіпотонії,
колапсу).
Симптоми,
зумовлені
взаємним
потенціюванням
парасимпатолітичного
ефекту
феніраміну
та
симпатоміметичного
ефекту
фенілефрину:
сонливість,
за якою може
розвиватися
збудження
(особливо у
дітей) або
пригнічення
ЦНС,
порушення
зору, висипання,
стійкий
головний
біль,
нервозність,
безсоння,
гіперрефлексія,
дратівливість,
порушення
кровообігу,
брадикардія.
Специфічного
антидоту для
лікування
передозування
антигістамінними
засобами не
існує. Слід надати
пацієнтові
звичайну
невідкладну допомогу,
у тому числі
дати
активоване
вугілля,
сольовий
послаблювальний
засіб та
вжити
стандартні
заходи для
підтримки
кардіореспіраторної
системи. Не
дозволяється
застосовувати
стимулятори;
для
лікування
артеріальної
гіпотензії
можна
використати
судинозвужувальні
засоби.

Аскорбінова
кислота: виникають
нудота,
блювання або
діарея (які зникають
після її
відміни);
здуття та
біль у
животі,
свербіж,
шкірні
висипання,
підвищена
збудливість.
Дози понад                   3000
мг можуть
спричинити
тимчасову
осмотичну
діарею та шлунково-кишкові
розлади,
порушення
обміну цинку,
міді,
дистрофію
міокарда, при
тривалому
застосуванні
у великих
дозах можливе
пригнічення
функції
інсулярного
апарату
підшлункової
залози та
глюкозурія.
Передозування
може
призвести до
змін ниркової
екскреції
аскорбінової
та сечової
кислот під
час ацетилювання
сечі з
випаданням в
осад оксалатних
конкрементів.

Лікування
симптоматичне:
протягом
перших 6
годин необхідно
промити
шлунок, а
протягом
перших 8 годин
– перорально
ввести
метіонін або
внутрішньовенно
– цистеамін
або
N-ацетилцистеїн.

Побічні
реакції.

З
боку шкіри і
підшкірної
клітковини: висипання,
свербіж,
дерматит,
кропив’янка,
мультиформна
ексудативна
еритема,
синдром
Стівенса-Джонсона,
синдром
Лайєлла.

З
боку імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
включаючи
анафілактичний
шок,
ангіоневротичний
набряк.

Неврологічні
розлади: головний
біль,
запаморочення,
тремор, занепокоєність,
нервозність,
дратівливість,
відчуття
страху,
безсоння,
сонливість,
сплутаність
свідомості, галюцинації,
психомоторне
збудження,
порушення
орієнтації,
депресивні
стани, парестезії,
шум у вухах, в
окремих
випадках –
кома, судоми,
дискінезія,
зміни
поведінки.

З
боку
дихальної
системи: бронхоспазм
у пацієнтів,
чутливих до
ацетилсаліцилової
кислоти та
НПЗЗ.

З
боку органів
зору: порушення
зору та
акомодації,
мідріаз, підвищення
внутрішньоочного
тиску,
сухість очей.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: нудота,
блювання,
печія,
сухість у
роті, дискомфорт
і біль у
животі,
запор,
діарея, метеоризм,
анорексія,
афти,
гіперсалівація,
геморагії,
подразнення
слизових
оболонок.

З
боку гепатобіліарної
системи:
порушення
функції
печінки,
гіпертрансаміназемія,
як правило,
без
жовтяниці,
гепатонекроз
(при
застосуванні
високих доз).

З
боку
ендокринної
системи: гіпоглікемія,
аж до
гіпоглікемічної
коми.

З
боку крові та
лімфатичної
системи: анемія,
у т.ч.
гемолітична,
сульфгемоглобінемія
і
метгемоглобінемія
(ціаноз,
задишка, болі
у ділянці
серця), синці
або
кровотечі, тромбоцитопенія, нейтропенія,
агранулоцитоз,
лейкопенія, панцитопенія.

З
боку нирок та
сечовидільної
системи: нефротоксичність,
інтерстиціальний
нефрит,
капілярний
некроз,
дизурія,
затримка сечі
та
утруднення
сечовипускання,
ниркова
коліка,
ниркова
недостатність.

Кардіальні
розлади: артеріальна
гіпертензія,
тахікардія,
брадикардія,
посилене
серцебиття,
аритмія,
задишка, біль
у серці,
напади стенокардії.

Інші:
загальна
слабкість,
нездужання.

На
відміну від
антигістамінних
препаратів
другого
покоління,
застосування
феніраміну
не
асоціюється
з
пролонгацією
QT інтервалу і
серцевою
аритмією.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С. Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 23 г у
саше-пакеті,
по 5 або 10
саше-пакетів
у пачці.

Категорія
відпуску. Без
рецепта.

Виробник.
Приватне
акціонерне
товариство
«Лекхім-Харків».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Україна,
61115, Харківська
обл., місто
Харків, вулиця
Северина
Потоцького,
будинок 36.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

Тет 36.6® МАКСИ с
ароматом
лимона

(Tet 36.6® MAXI with lemon flavour)

Состав:

действующие
вещества:
парацетамол,
фенилэфрина
гидрохлорид,
фенирамина
малеат,
аскорбиновая
кислота;

1 саше-пакет
содержит парацетамола
500 мг,
фенилэфрина
гидрохлорида
10 мг,
фенирамина
малеата 20 мг,
аскорбиновой
кислоты 50 мг;

вспомогательные
вещества:
натрия
цитрат, лимонная
кислота,
ароматизатор
лимон,
краситель хинолиновый
желтый (Е
104), кремния
диоксид коллоидный
безводный,
сахар
белый,
сахароза.

Лекарственная
форма.
Порошок для
орального
раствора.

Основные
физико-химические
свойства: Гранулированный,
сыпучий
порошок,
представляющий
собой смесь
белых,
бледно-желтых
и/или желтых
гранул с
запахом
лимона.

Фармакотерапевтическая
группа.

Анальгетики
и
антипиретики.
Парацетамол, комбинации
без
психолептиков.

Код АТХ N02B
Е51.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Парацетамол
оказывает
жаропонижающее,
болеутоляющее
и
слабовыраженное
противовоспалительное
действие. Подавляет
синтез
простагландинов
в центральной
нервной
системе (ЦНС)
и блокирует
проведение
болевых
импульсов.

Фенирамина
малеат ‒
блокатор
гистаминовых
Н1-рецепторов,
уменьшает
проницаемость
сосудов,
устраняет
слезотечение,
зуд глаз и носа.

Фенилэфрина
гидрохлорид
‒
α-адреномиметик,
обладает
сосудосуживающим
действием,
уменьшает
отек слизистой
оболочки
носа и
придаточных
пазух.

Аскорбиновая
кислота
усиливает
неспецифическую
резистентность
организма.

Фармакокинетика.

Парацетамол
хорошо
абсорбируется,
проникает
через
плацентарный
барьер,
незначительно
проникает в
грудное
молоко,
метаболизируется
системой
цитохрома Р450,
выводится
почками,
период
полувыведения
‒ 1-4 часа.
Продолжительность
действия ‒ 3-4
часа.

Фенирамина
малеат
хорошо
абсорбируется
из
пищеварительного
тракта.
Метаболизируется
в печени системой
цитохрома Р450,
период
полувыведения
‒ 16-18 часов, 70-83 %
выводится
почками.

Действие
фенилэфрина
гидрохлорида
наступает
быстро и
продолжается
около 20 минут. Метаболизируется
в печени или
в желудочно-кишечном
тракте,
выводится
почками.

Аскорбиновая
кислота
быстро абсорбируется
из
пищеварительного тракта,
метаболизируется
в печени,
выводится
почками.

Клинические
характеристики.

Показания.

Симптоматическое
лечение
острых
респираторных
инфекций и
гриппа:

•
повышенной
температуры
тела,

•
головной
боли,

•
заложенности
носа,

•
насморка,

•
боли и ломоты
в мышцах.

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность
к компонентам
препарата;
тяжелые
нарушения
функции печени
и/или почек;
врожденная
гипербилирубинемия;
дефицит
глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы;
фенилкетонурия,
алкоголизм;
заболевания
крови; лейкопения;
анемия;
тяжелые
формы
аритмии, артериальной
гипертензии,
атеросклероза,
ишемической
болезни
сердца,
гипертиреоз;
острый
панкреатит;
гипертрофия
простаты с
задержкой
мочи;
обструкция
шейки
мочевого
пузыря;
пилородуоденальная
обструкция;
бронхиальная
астма;
закрытоугольная
глаукома;
феохромоцитома;
тромбоз;
тромбофлебит;
сахарный
диабет;
эпилепсия;
состояния
повышенного
возбуждения;
нарушение
сна,
сопутствующее
лечение
трициклическими
антидепрессантами,
β-блокаторами,
другими
симпатомиметиками,
препаратами,
угнетающими
или
повышающими
аппетит и
амфетаминоподобными
психостимуляторами;
сопутствующее
лечение и 2 недели
после
применения
ингибиторов
МАО.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Скорость
всасывания
парацетамола
может увеличиваться
при
применении с
метоклопрамидом
и
домперидоном
и
уменьшаться ‒
с
холестирамином
(этот эффект
незначителен,
если
холестирамин
применять через
1 час). При
длительном
приеме
парацетамола
может
усиливаться
антикоагулянтный
эффект
варфарина и
других
производных
кумарина и
увеличиваться
‒ риск
кровотечения.
При
эпизодическом
применении
парацетамола
такой эффект
не выражен.
Барбитураты
уменьшают жаропонижающий
эффект
парацетамола.
Гепатотоксические
препараты
увеличивают
вероятность
кумуляции
парацетамола
и передозировки.
Риск
гепатотоксичности
парацетамола
возрастает
при приеме
препаратов,
которые
индуцируют
микросомальные
ферменты
печени
(барбитураты;
противосудорожные
‒ фенитоин,
фенобарбитал,
карбамазепин
и
противотуберкулезные
‒ рифампицин,
изониазид).
Парацетамол: снижает
эффективность
диуретиков,
может удлинять
период
полувыведения
хлорамфеникола;
может
индуцировать
метаболизм
ламотриджина
в печени, в
связи с чем
снижается
его
биодоступность
и
эффективность.
При
регулярном
приеме парацетамола
и зидовудина
возможна
нейтропения
и повышение
риска
поражения
печени. При
приеме
пробенецида
дозу
парацетамола
следует
уменьшить,
так как он
влияет на метаболизм
парацетамола.
Парацетамол
может влиять
на
результаты
определения
уровней
мочевой
кислоты
фосфоро-вольфрамовокислым
методом.
Гепатотоксичность
парацетамола
может
усиливаться
при
длительном или
чрезмерном
употреблении
алкоголя. Не
применять
одновременно
с алкоголем.

Взаимодействие
фенилэфрина
с ингибиторами
МАО вызывает
гипертензивный
эффект, с трициклическими
антидепрессантами
(амитриптилином)
‒ повышает
риск
сердечно-сосудистых
побочных
эффектов, с
дигоксином и сердечными
гликозидами
‒ приводит к
аритмии и
инфаркту, с
другими
симпатомиметиками
повышает
риск
побочных
сердечно-сосудистых
реакций и
гипертензии,
может снижать
эффективность
β-блокаторов
и других антигипертензивных
препаратов
(резерпина,
метилдопы,
дебризохина,
гуанетидина)
с повышением
риска
артериальной
гипертензии
и побочных сердечно-сосудистых
реакций.
Одновременное
применение
фенилэфрина
с алкалоидами
спорыньи
(эрготамином
и
метисергидом)
может
увеличить
риск
эрготизма.

Аскорбиновая
кислота при
пероральном
приеме
усиливает
всасывание железа,
повышает
уровень
этинилэстрадиола,
пенициллинов,
тетрациклинов;
снижает уровень
антипсихотических
препаратов,
фенотиазиновых
производных
в крови;
снижает эффективность
гепарина и
непрямых
антикоагулянтов;
повышает
риск
кристаллурии
при лечении
салицилатами
и риск
глаукомы при
лечении
глюкокортикостероидами;
большие дозы
уменьшают
эффективность
трициклических
антидепрессантов.
Аскорбиновую
кислоту
можно принимать
только через
2 часа после
инъекции
дефероксамина,
поскольку их
одновременный
прием повышает
токсичность
железа,
особенно в
миокарде, что
может
привести к
сердечной
декомпенсации.
Длительный
прием
больших доз
при лечении
дисульфирамом
тормозит
реакцию дисульфирам-алкоголь.
Абсорбция
аскорбиновой
кислоты
снижается
при приеме
пероральных
контрацептивов,
употреблении
фруктовых
или овощных
соков,
щелочного
питья.

Фенирамин
усиливает
антихолинергическое
действие
атропина,
спазмолитиков,
трициклических
антидепрессантов,
противопаркинсонических
препаратов,
ингибирует
действие
антикоагулянтов.
Одновременное
применение
фенирамина
со снотворными,
барбитуратами,
успокоительными,
нейролептиками,
транквилизаторами,
анестетиками,
наркотическими
анальгетиками,
алкоголем
может
значительно
увеличить
его угнетающее
действие.

Особенности
применения.

Нельзя
превышать
рекомендованных
доз. Если
симптомы не улучшаются
в течение 5
дней или
сопровождаются
высокой
температурой,
лихорадкой
длительностью
более 3 дней,
сыпью или
длительной
головной
болью,
следует
посоветоваться
с врачом,
поскольку
эти явления
могут быть
симптомами
более
серьезного
заболевания.

В связи с
риском
тяжелого
поражения
печени при
передозировке
не применять
одновременно
с другими
препаратами
для симптоматического
лечения
простуды и
насморка (сосудосуживающими,
парацетамолсодержащими).
С
осторожностью
назначать
при болезни
Рейно,
артериальной
гипертензии,
заболеваниях
сердца, аритмиях,
брадикардии,
заболеваниях
щитовидной
железы,
печени и
почек, остром
гепатите, глаукоме,
хронических
болезнях
легких, гипертрофии
простаты
(поскольку
есть риск задержки
мочи), лицам
пожилого
возраста, при
повышенном
свертывании
крови,
гемолитической
анемии, при
хроническом
недоедании,
обезвоживании,
стенозирующей
пептической
язве. Риск
гепатотоксичности
повышается у
лиц с алкогольными
поражениями
печени и
злоупотребляющими
алкоголем.

Препарат
содержит
фенилэфрин,
который может
привести к
приступам
стенокардии;
cахарозу,
которая
противопоказана
пациентам с
непереносимостью
и нарушением
всасывания
фруктозы,
глюкозы-галактозы
или сахарозы-изомальтозы.
Если у
пациента
установлена
непереносимость
некоторых
сахаров, следует
проконсультироваться
с врачом, прежде
чем
принимать
это
лекарственное
средство. С
осторожностью
применять
больным
сахарным
диабетом.
Может быть
вредным для
зубов.

Перед
применением
препарата
необходимо посоветоваться
с врачом при:
заболеваниях
печени, почек;
приеме
варфарина
или подобных
антикоагулянтов;
приеме
анальгетиков
каждый день
при артритах
легкой формы;
бронхолегочных
заболеваниях
(астма,
эмфизема,
хронический
бронхит).

Препарат
может влиять
на результаты
лабораторных
исследований
по содержанию
в крови
глюкозы,
мочевой
кислоты,
креатинина,
неорганических
фосфатов.
Может быть
отрицательным
результат
исследования
скрытой
крови в кале.

У
пациентов с
тяжелыми
инфекциями
(сепсис), при
которых
снижается
уровень
глутатиона,
при приеме
парацетамола
повышается
риск
метаболического
ацидоза, его
симптомы ‒
глубокое,
ускоренное
или затрудненное
дыхание,
тошнота,
рвота, потеря
аппетита, в
таком случае
следует
немедленно обратиться
к врачу.

Не
рекомендуется
принимать этот
препарат в
конце дня,
так как
аскорбиновая
кислота в
больших
дозах
обладает
легким
стимулирующим
действием. В
связи со
стимулирующим
влиянием
аскорбиновой
кислоты на
образование
кортикостероидных
гормонов
необходим
контроль
функции почек
и
артериального
давления.

С особой
осторожностью
назначать
пациентам с
нарушением
метаболизма
железа (гемосидероз,
гемохроматоз,
талассемия),
с нефролитиазом
в анамнезе
(риск
гипероксалурии
и осадка
оксалатов в
мочевом
тракте после приема
больших доз
аскорбиновой
кислоты).

Длительное
применение
больших доз
аскорбиновой
кислоты
может
ускорять ее
собственный
метаболизм,
из-за чего
после отмены
лечения
возможен
парадоксальный
гиповитаминоз.
Не следует
применять
одновременно
с другими
препаратами,
содержащими
витамин С.
Всасывание
аскорбиновой
кислоты
может изменяться
при
нарушении
моторики
кишечника, энтерите
или
пониженной
желудочной
секреции.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Препарат
противопоказан
в период
беременности
или
кормления
грудью.
Влияние препарата
на
фертильность
специально
не исследовалась.
Доклинические
исследования
не выявили
какого-либо
особого
влияния
парацетамола
на
фертильность
при применении
его в
терапевтических
дозах. Надлежащих
исследований
влияния
фенилэфрина
и фенирамина
на репродуктивную
токсичность
у животных не
проводили.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Поскольку
препарат
может
вызвать
сонливость и
другие
побочные
реакции со
стороны нервной
системы и
органов зрения,
при его
применении
не
рекомендуется
управлять
автомобилем
и работать со
сложными
механизмами.

Способ
применения и
дозы.

Содержание
саше-пакета
растворить в
стакане
горячей воды
(не кипятка) и
выпить. Прием
препарата
можно повторять
каждые 3‒4
часа, но не
более 3 саше-пакетов
в сутки.

Максимальный
срок
применения ‒
5 дней.

Дети.

Препарат
противопоказан
детям до 14 лет.

Передозировка.

Парацетамол: в
первые 24 часа
появляются
бледность
кожи, тошнота,
рвота,
анорексия и
боль в
животе. При
приеме
больших доз
могут
наблюдаться
нарушения
ориентации,
психомоторное
возбуждение,
головокружение,
нарушение
сна,
сердечного
ритма, панкреатит,
гепатонекроз.
Первым
признаком поражения
печени может
быть боль в
животе, которая
не всегда
проявляется
в первые 12-48
часов, а
может
возникать
позже, до 4-6
дней после
применения
препарата.
Поражение
печени, как
правило,
возникает
максимум через
72-96
часов после
приема
препарата.
Могут возникать
нарушения
метаболизма
глюкозы и метаболический
ацидоз,
кровоизлияния.
При
длительном
применении
высоких доз
возможны
апластическая
анемия,
панцитопения,
агранулоцитоз,
нейтропения,
лейкопения,
тромбоцитопения.

В
единичных
случаях
сообщали об
острой
почечной
недостаточности
с некрозом
канальцев,
которая возможна
даже при
отсутствии
тяжелого
поражения
печени, которая
проявляется
сильной
поясничной
болью, гематурией,
протеинурией.
Возможна
нефротоксичность:
почечная
колика,
интерстициальный
нефрит,
капиллярный
некроз.

Применение
взрослым 10 г
или более
парацетамола,
особенно с
алкоголем, и
более 150 мг/кг
массы тела
ребенка,
может
привести к
гепатоцеллюлярному
некрозу с
развитием
энцефалопатии,
кровоизлияний,
гипогликемии,
печеночной
комы и летального
исхода.                        У
пациентов с
факторами
риска
(длительное
лечение
карбамазепином,
фенобарбиталом,
фенитоином,
примидоном,
рифампицином,
зверобоем
или другими
препаратами,
которые
индуцируют
ферменты
печени, злоупотребление
алкоголем;
глутатионовая
кахексия
(расстройства
пищеварения,
муковисцидоз,
ВИЧ-инфекция,
голод,
кахексия)
применение 5
г или более
парацетамола
может
привести к поражению
печени.

При
передозировке
необходима
скорая медицинская
помощь.
Пациента
следует
немедленно
доставить в
больницу,
даже если
отсутствуют
ранние
симптомы
передозировки.
Симптомы
могут быть
ограничены
тошнотой и
рвотой или
могут не
отражать
тяжести передозировки
или риска
поражения
органов. В
первый час
после
передозировки
следует
принять
активированный
уголь.
Концентрацию
парацетамола
в крови
следует
измерять
через 4 часа
или позже
после приема
(более ранние
концентрации
являются
недостоверными).
Лечение

N-ацетилцистеином
можно
применять в
течение 24
часов после
приема
парацетамола,
но максимальный
эффект
наступает
при применении
в первые 8
часов, после
чего его эффективность
резко
снижается.
При
необходимости
введения
N-ацетилцистеина
его следует
вводить в
соответствии
с
установленным
перечнем доз.
В качестве
альтернативы,
при отсутствии
рвоты далеко
от больницы
можно
применять
внутрь метионин.

Фенилэфрин:
возникают гипергидроз,
психомоторное
возбуждение или
угнетение
ЦНС, головная
боль,
головокружение,
сонливость,
нарушение
сознания, аритмии,
тремор,
гиперрефлексия,
судороги, тошнота,
рвота,
раздражительность,
беспокойство,
артериальная
гипертензия,
в тяжелых случаях
‒ кома. Для
устранения
гипертензивных
эффектов
можно
применять
внутривенно
блокатор
альфа-рецепторов;
судорог ‒
диазепам.

Фенирамин:
возникают
атропиноподобные
симптомы: мидриаз,
фотофобия,
сухость кожи
и слизистых, гипертермия,
атония
кишечника.
Угнетение
ЦНС приводит
к нарушению
работы
дыхательной
и
сердечно-сосудистой
систем
(брадикардии,
артериальной
гипотонии,
коллапса). Симптомы,
обусловленные
взаимным
потенцированием
парасимпатолитического
эффекта
фенирамина и
симпатомиметического
эффекта
фенилэфрина:
сонливость,
за которой
может
развиваться
возбуждение
(особенно у
детей) или
угнетение
ЦНС,
нарушение
зрения, сыпь,
стойкая головная
боль,
нервозность,
бессонница,
гиперрефлексия,
раздражительность,
нарушение кровообращения,
брадикардия.
Специфического
антидота для
лечения
передозировки
антигистаминными
средствами
не
существует.
Следует
предоставить
пациенту
обычную неотложную
помощь, в том
числе дать
активированный
уголь,
солевое
слабительное
средство и
принять
стандартные
меры для
поддержания
кардиореспираторной
системы.                    Не
разрешается
применять
стимуляторы;
для лечения
артериальной
гипотензии
можно использовать
сосудосуживающие
средства.

Аскорбиновая
кислота:
возникают
тошнота,
рвота или
диарея (которые
исчезают
после ее
отмены); вздутие
и боли в
животе, зуд,
кожные
высыпания, повышенная
возбудимость.
Дозы свыше 3000
мг могут
вызвать
временную
осмотическую
диарею и
желудочно-кишечные
расстройства,
нарушение
обмена цинка,
меди,
дистрофию
миокарда, при
длительном
применении в
больших дозах
возможно
угнетение
функции
инсулярного
аппарата
поджелудочной
железы и
глюкозурия.
Передозировка
может
привести к
изменениям
почечной
экскреции
аскорбиновой
и мочевой
кислот во
время
ацетилирования
мочи с
выпадением в
осадок
оксалатных
конкрементов.

Лечение
симптоматическое:
в течение
первых 6
часов необходимо
промыть
желудок, а в
течение первых
8 часов ‒
перорально
ввести
метионин или
внутривенно
‒ цистеамин
или

N-ацетилцистеин.

Побочные
реакции.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки:
сыпь, зуд,
дерматит,
крапивница,
мультиформная
экссудативная
эритема,
синдром
Стивенса-Джонсона,
синдром
Лайелла.

Со
стороны
иммунной
системы:
реакции
гиперчувствительности,
включая анафилактический
шок,
ангионевротический
отек.

Неврологические
расстройства:
головная
боль,
головокружение,
тремор,
беспокойство,
нервозность,
раздражительность,
чувство страха,
бессонница,
сонливость,
спутанность
сознания,
галлюцинации,
психомоторное
возбуждение,
нарушение
ориентации,
депрессивные
состояния,
парестезии,
шум в ушах, в
отдельных
случаях ‒
кома,
судороги,
дискинезия,
изменения
поведения.

Со
стороны
дыхательной
системы:
бронхоспазм
у пациентов,
чувствительных
к
ацетилсалициловой
кислоте и
НПВП.

Со
стороны
органов
зрения:
нарушение
зрения и
аккомодации,
мидриаз, повышение
внутриглазного
давления,
сухость глаз.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта:
тошнота,
рвота,
изжога,
сухость во
рту, дискомфорт
и боль в
животе,
запор,
диарея, метеоризм,
афты,
гиперсаливация,
геморрагии,
раздражение
слизистых
оболочек.

Со
стороны
гепатобилиарной
системы:
нарушение
функции
печени,
гипертрансаминаземия,
как правило,
без желтухи,
гепатонекроз
(при
применении
высоких доз).

Со
стороны
эндокринной
системы:
гипогликемия,
вплоть до
гипогликемической
комы.

Со
стороны
крови и
лимфатической
системы:
анемия, в т.ч.
гемолитическая,
сульфгемоглобинемия
и
метгемоглобинемия
(цианоз,
одышка, боли
в области
сердца),
синяки или
кровотечения,
тромбоцитопения,
нейтропения,
агранулоцитоз,
лейкопения,
панцитопения.

Со
стороны
почек и
мочевыделительной
системы:
нефротоксичность,
интерстициальный
нефрит,
капиллярный
некроз,
дизурия,
задержка
мочи и затруднение
мочеиспускания,
почечная
колика, почечная
недостаточность.

Кардиальные
нарушения:
артериальная
гипертензия,
тахикардия,
брадикардия,
усиление
сердцебиения,
аритмия, одышка,
боль в
сердце,
приступы
стенокардии.

Другие:
общая
слабость,
недомогание.

В
отличие от
антигистаминных
препаратов второго
поколения,
применение
фенирамина
не
ассоциируется
с
пролонгацией
QT интервала и
сердечной
аритмией.

Срок
годности. 2
года.

Условия
хранения.

Хранить
при
температуре
не выше 25 °С. Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 23 г в
саше-пакете,
по 5 или 10
саше-пакетов
в пачке.

Категория
отпуска.
Без рецепта.

Производитель.
Частное
акционерное
общество
«Лекхим-Харьков».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его
деятельности.

Украина,
61115,
Харьковская
обл., город
Харьков, улица
Северина
Потоцкого,
дом 36.