ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ІБУПРОМ
МАКС

(IBUPROM® MAX)

Склад:

діюча
речовина: ібупрофен;

1 таблетка,
вкрита
оболонкою,
містить
ібупрофену 400
мг;

допоміжні
речовини: ядро:
лактоза,
моногідрат;
повідон;
крохмаль
кукурудзяний;
тальк; натрію
кроскармелоза;
магнію
стеарат;
кремнію діоксид
колоїдний
безводний;

оболонка:
сахароза,
тальк,
крохмаль
кукурудзяний,
титану
діоксид (Е 171),
віск
карнаубський,
віск білий.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
білого
кольору,
довгасті,
опуклі з обох
боків
таблетки в
цукровій
оболонці.

Фармакотерапевтична
група.

Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби.
Похідні
пропіонової
кислоти.
Ібупрофен.
Код АТХ М01А Е01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Ібупрофен
– це
нестероїдний
протизапальний
засіб (НПЗЗ),
похідне
пропіонової кислоти,
який чинить
спрямовану
дію проти болю,
жару та
запалення
шляхом
пригнічування
синтезу
простагландинів
– медіаторів
болю та
запалення.
Крім того,
ібупрофен оборотно
пригнічує
агрегацію
тромбоцитів.

Експериментальні
дані
свідчать, що
ібупрофен може
конкурентно
пригнічувати
ефект низької
дози
ацетилсаліцилової
кислоти на
агрегацію
тромбоцитів
при
одночасному
застосуванні
цих
препаратів.
Деякі
дослідження
фармакодинаміки
показують, що
при застосуванні
разових доз
ібупрофену
по 400 мг у межах 8
годин до та в межах
30 хвилин
після
застосування
ацетилсаліцилової
кислоти
негайного
вивільнення
(81 мг)
знижується
вплив
ацетилсаліцилової
кислоти на
утворення
тромбоксану
або агрегацію
тромбоцитів.
Хоча існує
непевність
щодо
екстраполяції
цих даних на
клінічну
ситуацію, не
можна
виключити
ймовірності,
що регулярне
довготривале
застосування
ібупрофену
може
зменшити
кардіопротекторний
ефект
низьких доз
ацетилсаліцилової
кислоти. При
несистематичному
застосуванні
ібупрофену
такий
клінічно
значущий
ефект
вважається
малоймовірним.

Фармакокінетика.

Ібупрофен
добре
всмоктується
у шлунково-кишковому
тракті та
зв’язується
з білками
плазми крові.
Максимальна
концентрація
у сироватці
крові
визначається
через 45 хвилин
після
застосування
(у разі
прийому
натще). У разі
застосування
цього
препарату
під час
вживання їжі
пікові рівні
спостерігаються
через 1-2 години
після
прийому.
Ібупрофен
метаболізується
у печінці,
виводиться
нирками у
незміненому
вигляді або у
формі
метаболітів.
Період
напіввиведення
– майже 2
години. У
пацієнтів
літнього
віку не
спостерігається
істотних
відмінностей
у
фармакокінетичному
профілі.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Симптоматичне
лікування
головного
болю, у тому
числі при
мігрені,
зубного болю,
дисменореї
(менструального
болю),
невралгії,
болю у спині,
суглобах,
м’язах, а
також при
ознаках
застуди та
грипу.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
ібупрофену
або до
будь-якого з
компонентів
препарату.

Реакції
гіперчутливості
(наприклад,
астма,
риніт, ангіоневротичний
набряк або
кропив’янка)
після
застосування
ібупрофену,
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших НПЗЗ.

Виразкова
хвороба
шлунка та
дванадцятипалої
кишки/кровотеча
в активній
формі або рецидиви
в анамнезі
(два або
більше
виражених
епізоди
підтвердженої
виразкової
хвороби чи
кровотечі).

Шлунково-кишкова
кровотеча
або
перфорація
стінки
шлунково-кишкового
тракту в анамнезі,
пов’язані
із
застосуванням
НПЗЗ.

Тяжке
порушення
функції
печінки,
порушення
функції
нирок,
серцева
недостатність
(клас IV за класифікацією
NYHA
(Нью-Йоркської
Асоціації
Кардіологів)).

Останній
триместр
вагітності.

Цереброваскулярні
або інші
кровотечі.

Порушення
кровотворення
або
згортання крові.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

Ібупрофен,
як і інші  НПЗЗ,
не слід
застосовувати
у комбінації
з:

-
ацетилсаліциловою
кислотою,
оскільки це
може
збільшити
ризик
виникнення
побічних
реакцій, крім
випадків,
коли ацетилсаліцилову
кислоту (доза
не вище 75 мг на
добу)
призначав
лікар. Дані
експериментальних
досліджень
свідчать про
те, що при
одночасному застосуванні
ібупрофен
може
пригнічувати
вплив
низьких доз
ацетилсаліцилової
кислоти на
агрегацію
тромбоцитів.
Однак невизначеність
щодо
можливості
екстраполяції
цих даних на
клінічну
ситуацію не
дає змоги
зробити
остаточні
висновки про
те, що
регулярне довготривале
застосування
ібупрофену
може
зменшити
кардіопротекторний
ефект низьких
доз
ацетилсаліцилової
кислоти.
Отже, при
несистематичному
застосуванні
ібупрофену
такі
клінічно
значущі
ефекти вважаються
малоймовірними;

- іншими НПЗЗ,
у тому числі
зі
селективними
інгібіторами
циклооксигенази-2.

З
обережністю
слід
застосовувати
ібупрофен у
комбінації з
такими
лікарськими
засобами:

антикоагулянти:
НПЗЗ можуть
посилити
ефект
антикоагулянтів,
таких як
варфарин;

антигіпертензивні
засоби (інгібітори
АПФ та
антагоністи
ангіотензину
II) та
діуретики: НПЗЗ
можуть
послабляти
ефект
діуретиків та
інших
антигіпертензивних
препаратів. У
деяких
пацієнтів з
порушенням
функції нирок
(наприклад, у
пацієнтів зі
зневодненням
або у літніх
пацієнтів із
ослабленою
функцією нирок)
одночасне
застосування
інгібітора
АПФ або
антагоніста
ангіотензину
ІІ і препаратів,
що інгібують
циклооксигеназу,
може призводити
до
подальшого
погіршення
функції
нирок,
включаючи
можливу
гостру ниркову
недостатність,
що зазвичай
має
оборотний
характер. Тому
такі
комбінації
слід
призначати з
обережністю,
особливо
пацієнтам
літнього віку.
При
необхідності
довготривалого
лікування
слід
провести
адекватну
гідратацію
пацієнта та
визначити
потребу у
проведенні
моніторингу
функції
нирок на
початку
комбінованого
лікування, а
також надалі.
Діуретики
підвищують
ризик
нефротоксичного
впливу НПЗЗ;

кортикостероїди:
підвищений
ризик
утворення
виразок та кровотеч
у
шлунково-кишковому
тракті;

літій: існують
докази
потенційного
підвищення
рівня літію у
плазмі крові;

метотрексат: існує
ймовірність
підвищення
рівня метотрексату
в плазмі
крові;

зидовудин: підвищений
ризик
гематологічної
токсичності
при
сумісному
застосуванні
зидовудину
та НПЗЗ. Існують
докази
підвищення
ризику
розвитку
гемартрозу
та гематоми у
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів,
які
страждають
на гемофілію,
у разі
супутнього
лікування
зидовудином та
ібупрофеном;

серцеві
глікозиди: НПЗЗ можуть
посилювати
порушення
серцевої функції,
знижувати
функцію
клубочкової
фільтрації
нирок та підвищувати
рівень
глікозидів у
плазмі крові;

антитромбоцитарні
засоби та селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну:
підвищений
ризик
виникнення
шлунково-кишкової
кровотечі;

циклоспорин,
такролімус: підвищений
ризик
нефротоксичності;

міфепристон: НПЗЗ
не слід
застосовувати
раніше, ніж
через 8-12 діб
після
застосування
міфепристону,
оскільки
вони можуть
знизити його
ефективність;

хінолонові
антибіотики: у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
ібупрофен
та
хінолонові
антибіотики, може
спостерігатися
підвищений
ризик
виникнення
судом;

препарати
групи
сульфонілсечовини
та фенітоїн: можливе
підсилення
ефекту.

Особливості
застосування.

Побічні
ефекти,
пов’язані з
ібупрофеном,
можна
мінімізувати
шляхом
застосування
найнижчої
ефективної
дози, потрібної  для
лікування
симптомів,
протягом
найкоротшого
періоду часу.

Необхідно
дотримуватися
обережності
при
лікуванні
пацієнтів із:

•
системним
червоним
вовчаком та
змішаним
захворюванням
сполучної
тканини;

•
захворюваннями
шлунково-кишкового
тракту та хронічними
запальними
захворюваннями
кишечнику
(виразковий
коліт,
хвороба
Крона);

•
артеріальною
гіпертензією
та (або) серцевою
недостатністю;

•
порушенням
функції
нирок;

•
порушенням
функції
печінки;

•
порушенням
згортання
крові
(ібупрофен може
подовжувати час
кровотечі).

Вплив
на
серцево-судинну
та
цереброваскулярну
систему.

Пацієнтам
із
артеріальною
гіпертензією
та/або
помірним або
середнім
ступенем застійної
серцевої
недостатності
в анамнезі  слід з
обережністю
починати
лікування
(необхідна
консультація
лікаря),
оскільки при
терапії
ібупрофеном, як
і іншими
НПЗЗ,
повідомлялося
про випадки
затримки
рідини,
артеріальної
гіпертензії
та набряків.

Дані
клінічного
дослідження
та епідеміологічні
дані
свідчать про
те, що
застосування
ібупрофену,
особливо у
високих
дозах (2400 мг на
добу), а також
тривале
застосування
може
призвести до
незначного
підвищення
ризику появи
артеріальних
тромботичних
ускладнень
(наприклад,
інфаркт міокарда
або інсульт).
Загалом дані
епідеміологічних
досліджень
не
припускають,
що низька
доза
ібупрофену
(наприклад, ≤ 1200
мг на добу) може
призвести до
підвищення
ризику
артеріальних
тромботичних
ускладнень.

Пацієнтів
із
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою недостатністю
(клас II‒III за
класифікацією
NYHA), ішемічною
хворобою
серця,
захворюванням
периферичних
артерій
та/або
цереброваскулярними
захворюваннями
слід
лікувати
ібупрофеном
тільки після
ретельної
оцінки
клінічної
картини. Слід
уникати
високих доз (2400
мг на добу).
Також слід
ретельно
оцінювати
клінічну картину
перед
початком
довготривалого
лікування
пацієнтів із
факторами
ризику серцево-судинних
ускладнень
(наприклад,
артеріальна
гіпертензія,
гіперліпідемія,
цукровий
діабет,
паління),
особливо
якщо необхідні
високі дози
ібупрофену (2400
мг на добу).

Вплив
на органи
дихання.

У
пацієнтів,
які
страждають
на
бронхіальну
астму або
алергічні
захворювання
або мають ці
захворювання
в анамнезі,
може виникнути
бронхоспазм.

Інші
НПЗЗ.

Слід
уникати
одночасного
застосування
ібупрофену з
іншими НПЗЗ,
включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази-2,
оскільки це підвищує
ризик
розвитку
побічних
реакцій.

Системний
червоний
вовчак і
змішані
захворювання
сполучної
тканини.

З
обережністю
слід
застосовувати
ібупрофен
при
системному
червоному
вовчаку та змішаному
захворюванні
сполучної
тканини
через
підвищений
ризик
асептичного
менінгіту.

Вплив
на нирки.

Довготривалий
прийом НПЗЗ
може
призвести до
дозозалежного
зниження
синтезу простагландинів
і
провокувати
розвиток
ниркової
недостатності.
Високий
ризик цієї реакції
мають пацієнти
із
порушеннями
функції
нирок,
серцевими
порушеннями,
порушеннями
функції печінки,
пацієнти, які
приймають
діуретики, і
пацієнти
літнього
віку. У таких
пацієнтів необхідно
контролювати
функцію
нирок.

У
дітей та
підлітків зі
зневодненням
існує ризик
розвитку
ниркової
недостатності.

Вплив
на печінку.

Необхідно
дотримуватися
обережності
при
лікуванні
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки.

Вплив
на
фертильність
у жінок.

Існують
обмежені
дані про те,
що лікарські засоби,
які
пригнічують
синтез
циклооксигенази/простагландину,
можуть
впливати на
процес
овуляції. Цей
процес є
зворотним
після
припинення
лікування.
Довготривале
застосування
(стосується
дози 2400 мг протягом
доби, а також
тривалості
лікування понад
10 днів)
ібупрофену
може
порушити
жіночу фертильність
і не
рекомендується
жінкам, які
намагаються
завагітніти.
Жінкам, які
мають труднощі
з настанням
вагітності
або проходять
обстеження з
причини
безпліддя,
цей лікарський
засіб
застосовувати
не слід.

Вплив на
шлунково-кишковий
тракт.

НПЗЗ
слід з обережністю
застосовувати
пацієнтам із
хронічними
запальними
захворюваннями
кишечнику
(виразковий
коліт,
хвороба
Крона), оскільки
їхній стан
може
загостритися.

Існують
повідомлення
про випадки
шлунково-кишкової
кровотечі,
перфорації,
виразки, що
можуть бути
летальними,
які виникали
на будь-якому
етапі лікування  НПЗЗ,
незалежно  від
наявності
попереджувальних
симптомів або
наявності
тяжких
розладів з
боку шлунково-кишкового
тракту в
анамнезі.

Ризик
шлунково-кишкової
кровотечі,
перфорації
або виразки
підвищується
при
збільшенні
доз НПЗЗ, у
пацієнтів з
наявністю
виразкової
хвороби в
анамнезі,
особливо
ускладненої
кровотечею
або
перфорацією,
та у осіб
літнього віку.
Цим
пацієнтам
слід
розпочинати
лікування з
найнижчих
доз. Слід
дотримуватись
обережності
при лікуванні
пацієнтів,
які
отримують
супутні
препарати, що
підвищують
ризик
гастротоксичності
або
кровотечі,
такі як
пероральні
кортикостероїди,
антикоагулянти
(наприклад, варфарин)
або
антитромбоцитарні
засоби (наприклад,
ацетилсаліцилова
кислота). При
тривалому лікуванні
для цих
пацієнтів, а
також для пацієнтів,
які
потребують
супутнього
застосування
низьких доз
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших
лікарських
засобів, що
збільшують
ризик для
шлунково-кишкового
тракту, може
потребуватися
призначення
лікарем
комбінованої
терапії
мізопростолом
або інгібіторами
протонної
помпи.

Пацієнтам
з наявністю
шлунково-кишкової
токсичності
в анамнезі, передусім
пацієнтам
літнього
віку, слід
повідомляти
про будь-які
незвичні
симптоми з
боку
шлунково-кишкового
тракту
(особливо про
шлунково-кишкову
кровотечу),
зокрема на початку
лікування.

У разі
шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки у
пацієнтів,
які
отримують
ібупрофен,
лікування  слід
негайно
припинити.

З  боку
шкіри та
підшкірної
клітковини.

Дуже
рідко на тлі
застосування
НПЗЗ можуть виникати
тяжкі форми
шкірних
реакцій, що можуть
бути
летальними,
включаючи
ексфоліативний
дерматит,
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз. Найвищий
ризик таких
реакцій
існує на початку
терапії, у
більшості
випадків
такі реакції
розпочиналися
впродовж
першого
місяця лікування.
Також
повідомлялося
про випадок
гострого
генералізованого
екзантемального
пустульозу,
що виник
після
застосування
лікарських
засобів, що
містять
ібупрофен. При перших
ознаках
шкірного
висипання,
патологічних
змін
слизових
оболонок або
при будь-яких
інших
ознаках
гіперчутливості
ібупрофен
слід
відмінити.

Маскування
симптомів
основних
інфекцій:
Ібупром Макс
може
замаскувати
симптоми інфекційного
захворювання,
що може призвести
до затримки
початку
відповідного
лікування і
тим самим
ускладнити
перебіг захворювання.
Це
спостерігалось
при бактеріальній
позагоспітальній
пневмонії та бактеріальних
ускладненнях
вітряної віспи.
Коли Ібупром
Макс
застосовують
при підвищенні
температури
тіла або для
полегшення
болю при інфекції,
рекомендується
проводити
моніторинг
інфекційного
захворювання.
В умовах лікування
поза
медичним
закладом
пацієнт повинен
звернутися
до лікаря,
якщо симптоми
зберігаються
або
посилюються.

Рекомендується
уникати
застосування
ібупрофену у
випадку вітряної
віспи.

Оскільки
лікарський
засіб
містить
лактозу,
пацієнтам з
такими
рідкісними
спадковими
захворюваннями
як
непереносимість
галактози,
дефіцит
лактази
Лаппа або
порушення
мальабсорбції
глюкозо-галактози
не слід
приймати цей
препарат.

Оскільки
лікарський
засіб
містить
сахарозу,
пацієнтам із
рідкісною
спадковою
непереносимістю
фруктози,
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
або недостатністю
сахарази-ізомальтази
не слід застосовувати
цей препарат.

Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю.

Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
впливати на
вагітність
та/або
розвиток
ембріона/плода.
Дані
епідеміологічних
досліджень
вказують на
підвищений
ризик
викидня,
вроджених
вад серця та
гастрошизису
після
застосування
інгібіторів
синтезу
простагландинів
на ранній
стадії вагітності.
Абсолютний
ризик
серцево-судинних
вад
збільшувався
з менш ніж 1 % до
приблизно 1,5 %.
Вважається,
що ризик
підвищується
зі збільшенням
дози та
тривалості
терапії. У тварин
застосування
інгібіторів
синтезу простагландинів
призводило
до
збільшення випадків
перед- та
післяімплантаційних
викиднів та
летальності
ембріонів/плодів.
Крім того,
повідомлялося
про
підвищену
частоту
різних вад
розвитку,
включаючи
вади з боку
серцево-судинної
системи, у
тварин, які
отримували інгібітори
синтезу
простагландинів
у період
органогенезу.

Ібупрофен
не слід
приймати у
перші два триместри
вагітності,
якщо тільки
очікувана користь
для
пацієнтки не
перевищує
потенційний
ризик для
плода. Жінкам,
які
намагаються
завагітніти,
а також під час
І та ІІ
триместрів
вагітності
слід застосовувати
найменшу
можливу дозу
протягом
найкоротшого
періоду часу.

Протягом
ІІІ
триместру
вагітності
всі інгібітори
синтезу
простагландину
становлять
такі ризики:

для
плода:
кардіопульмонарна
токсичність
(характеризується
передчасним
закриттям
артеріальної
протоки та
легеневою
гіпертензією);
порушення
функції
нирок, яке
може прогресувати
до ниркової
недостатності,
що супроводжується
олігогідрамніоном;

для
матері
наприкінці
вагітності
та
новонародженого:
збільшення
часу
кровотечі,
антитромбоцитарний
ефект, який
може
розвинутися
навіть при
дуже низьких
дозах;
пригнічення
скорочень матки,
що
призводить
до затримки
або збільшення
тривалості
пологів.

Ібупрофен
протипоказаний
у ІІІ
триместрі
вагітності.

В деяких
дослідженнях
ібупрофен
був виявлений
у грудному
молоці у дуже
низькій концентрації,
тому
малоймовірно,
що він може негативно
вплинути на
немовля, яке
годують груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

За умови
застосування
згідно з
рекомендованими
дозами та
тривалістю
лікування препарат
не впливає на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з іншими
механізмами.
Пацієнтам,
які відчувають
запаморочення,
сонливість,
дезорієнтацію
або порушення
зору при
прийомі НПЗЗ,
слід відмовитися
від
керування
автотранспортом
або роботи з
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
прийому при
нетривалому
застосуванні,
незалежно
від вживання
їжі.

Дорослі
та діти віком
від 12 років: по 1
таблетці
кожні 4
години.
Таблетки
необхідно
запивати
водою. Не
приймати
більше 3
таблеток протягом
24 годин.
Максимальна
добова доза
становить 1200
мг.

Мінімальну
ефективну
дозу слід
застосовувати
протягом
найменшого
можливого
періоду,
потрібного
для позбавлення
від
симптомів (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо
симптоми
зберігаються
більше 3 днів
від початку
лікування
або
погіршуються,
слід
звернутися
до лікаря.

Пацієнти
літнього
віку не
потребують
спеціального
дозування.

Пацієнти
із
порушенням
функції
нирок та печінки
легкого або
помірного
ступеня не потребують
коригування
дози.

Діти.

Не
застосовувати
дітям віком
до 12 років.

Передозування.

Застосування
препарату
дітям у дозі
понад 400 мг/кг
може спричинити
появу
симптомів
інтоксикації.
У дорослих
ефект дози
менш
виражений.
Період
напіввиведення
при
передозуванні
становить 1,5-3
години.

Симптоми. У
більшості
пацієнтів
застосування
клінічно
значущої
кількості
НПЗЗ
спричиняло лише
нудоту,
блювання, біль
в
епігастральній
ділянці,
рідше –
діарею. Також
можуть
виникати шум
у вухах,
головний
біль та
шлунково-кишкова
кровотеча.
При тяжкому
отруєнні
спостерігається
токсичне
ураження
центральної
нервової системи,
що
проявляється
у вигляді
сонливості,
ністагму,
порушення
зору, інколи
у вигляді
збудженого
стану та
дезорієнтації
або коми.
Інколи у
пацієнтів
розвиваються
судоми. При  більш
тяжкому
отруєнні
може виникати
гіперкаліємія
та
метаболічний
ацидоз,
гостра
ниркова
недостатність,
пошкодження
печінки,
артеріальна
гіпотензія,
дихальна
недостатність
та ціаноз. У
хворих на
бронхіальну
астму може
спостерігатися
загострення
перебігу
астми.

Лікування.
Лікування повинне
бути
симптоматичним
і
підтримуючим,
а також
включати
забезпечення
прохідності
дихальних
шляхів, моніторинг
серцевої
функції та
основних показників
життєдіяльності
до нормалізації
стану
пацієнта.
Рекомендується
пероральне
застосування
активованого
вугілля або
промивання
шлунка  впродовж
1 години
після
застосування
потенційно
токсичної
дози
препарату. Якщо
ібупрофен
уже
всмоктався в
організм, можна
вводити
лужні
речовини для
пришвидшення
виведення
кислотного
ібупрофену із
сечею.

При
частих або
тривалих
спазмах
м’язів лікування
слід
проводити
внутрішньовенним
введенням
діазепаму
або
лоразепаму. У
разі бронхіальної
астми слід
застосовувати
бронходилататори.

Побічні
реакції.

Найчастіші
побічні
реакції є
шлунково-кишковими
за своєю
природою і
здебільшого
залежать від
дози. Побічні
реакції
найрідше
спостерігаються,
коли
максимальна
добова доза
становить 1200
мг.

Дані
клінічних
досліджень
свідчать про
те, що
застосування
ібупрофену,
особливо у високій
дозі (2400 мг на
добу), дещо
підвищує
ризик
артеріальних
тромботичних
ускладнень (наприклад,
інфаркту
міокарда або
інсульту).

Побічні
реакції,
пов’язані із
застосуванням
ібупрофену,
класифіковані
за системами
органів та
частотою.
Частота визначається
наступним
чином: дуже
часто: ≥1/10; часто:
≥1/100 та <1/10;
нечасто: ≥1/1000 та
<1/100; рідко: ≥1/10000 та
<1/1000; дуже рідко:
<1/10000; частота
невідома
(неможливо
оцінити
частоту за
наявними
даними).

З боку
серцевої
системи.

Частота
невідома:
серцева
недостатність,
набряк.

З боку
травної
системи.

Нечасто:
біль у
животі,
нудота,
диспепсія. Рідко:
діарея,
метеоризм,
запор,
блювання. Дуже
рідко:
виразкова
хвороба, шлунково-кишкові
перфорації
або
шлунково-кишкові
кровотечі,
мелена,
криваве
блювання,
іноді
летальні
(особливо у
пацієнтів
літнього
віку);
виразковий
стоматит,
гастрит, панкреатит,
загострення
коліту і
хвороби Крона.

З боку
нервової
системи.

Нечасто:
головний
біль. Рідко:
вертиго. Дуже
рідко:
асептичний
менінгіт
(див. нижче),
окремі
симптоми якого
(ригідність
потиличних
м’язів,
головний
біль, нудота,
блювання,
пропасниця
або дезорієнтація)
можуть
виникати у
пацієнтів з
аутоімунними
захворюваннями,
такими як системний
червоний
вовчак,
змішане
захворювання
сполучної
тканини.
Частота
невідома:
парестезії,
сонливість.

З боку нирок
та
сечовидільної
системи.

Дуже
рідко: гостре
порушення
функції нирок,
сосочковий
некроз,
особливо  при
тривалому
застосуванні,
пов’язані з
підвищенням
рівня
сечовини в
плазмі крові,
та набряк,
гіпернатріємія
(затримка
натрію),
мізерне
сечовипускання.
Частота
невідома:
ниркова
недостатність,
нефротоксичність,
включаючи
інтерстиціальний
нефрит та
нефротичний
синдром.

З боку
печінки.

Дуже
рідко:
порушення
функції
печінки.
Частота
невідома:
при
тривалому
лікуванні
можуть
виникати гепатит
та жовтяниця.

З боку
судинної
системи.

Дуже
рідко:
артеріальна
гіпертензія.
Частота
невідома:
артеріальний
тромбоз
(інфаркт
міокарда або
інсульт).

З боку шкіри
та
підшкірної
клітковини.

Рідко:
різні види
висипання на
шкірі. Дуже рідко:
тяжкі форми
шкірних
реакцій,
таких як синдром
Стівенса-Джонсона,
мультиформна
еритема і
токсичний
епідермальний
некроліз.
Частота
невідома:
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз, реакції
світлочутливості.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи.

Дуже
рідко: анемія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
які можуть
виникати при
тривалому
лікуванні,
першими ознаками
яких є
пропасниця,
біль у горлі,
поверхневі
виразки в
ротовій порожнині,
грипоподібні
симптоми,
тяжка форма
виснаження,
кровотеча
нез’ясованого
походження
та синці.

З
боку психіки.

Рідко:
психічні
розлади,
депресія,
безсоння,
збудження,
галюцинації,
сплутаність
свідомості.

З боку
органів зору.

Частота
невідома: при
тривалому
лікуванні
можуть
виникати
порушення
зору, неврит
зорового
нерва.

З
боку органів
слуху.

Рідко:
при
тривалому
лікуванні
можливі дзвін
у вухах та
запаморочення.

З
боку імунної
системи.

Рідко:
реакції
гіперчутливості
(див. нижче), що
супроводжуються
кропив’янкою
та свербежем.
Дуже рідко:
тяжкі
реакції
гіперчутливості,
симптоми
яких можуть
включати
набряк
обличчя,
язика та гортані,
задишку,
тахікардію,
артеріальну
гіпотензію,
анафілаксія,
ангіоневротичний
набряк або
тяжкий шок.
Частота
невідома:
реактивність
дихальних
шляхів,
включаючи
бронхіальну
астму,
загострення
астми,
бронхоспазм.

Загальні
порушення.

Нездужання
і втома,
роздратованість.

Лабораторні
дослідження.

Дуже
рідко:
зниження
рівня
гемоглобіну.

Опис
окремих
побічних
реакцій

Є
повідомлення
про
виникнення реакцій
гіперчутливості
після
лікування
ібупрофеном.
До таких реакцій
належать
неспецифічні
алергічні реакції
та
анафілаксія,
реакції з
боку дихальних
шляхів,
включаючи
бронхіальну
астму, загострення
астми,
бронхоспазм
або задишку,
різні
розлади з
боку шкіри,
включаючи
висипання
різного типу,
свербіж,
кропив’янку,
пурпуру,
ангіоневротичний
набряк, рідше
– ексфоліативний
та бульозний
дерматози
(включаючи
епідермальний
некроліз та
мультиформну
еритему).

Механізм
патогенезу асептичного
менінгіту,
зумовленого
лікарським
засобом,
зрозумілий
неповною
мірою. Проте
наявні дані
щодо асептичного
менінгіту,
пов’язаного
із застосуванням
НПЗЗ,
вказують на
реакцію гіперчутливості
(через
часовий
зв’язок з прийомом
препарату та
зникнення
симптомів
після відміни
лікарського
засобу).
Зокрема, під
час
лікування
ібупрофеном
пацієнтів з
аутоімунними
порушеннями
(такими як
системний
червоний
вовчак,
змішане
захворювання
сполучної
тканини)
зафіксовано  поодинокі
випадки виникнення
симптомів
асептичного
менінгіту
(таких як
ригідність
потиличних
м’язів, головний
біль, нудота,
блювання,
пропасниця або
дезорієнтація).

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 30 °C.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Таблетки,
вкриті
оболонкою, № 6,
№ 12, № 24 (12 × 2) у блістерах,
№ 24 у флаконах,
у картонній
коробці.

Категорія
відпуску.
Без рецепта.

Виробник.

ТОВ ЮС
Фармація/US Pharmacia Sp. z o.o.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Вул.
Зембицка 40, 50-507
Вроцлав,
Польща/Ul. Ziebicka 40, 50-507 Wroclaw, Poland.

Заявник.

Юнiлaб, ЛП/Unilab, LP.

Місцезнаходження
заявника
та/або представника
заявника.

966
Хангерфорд
Драйв, офiс 3Б, Роквiль, МД 20850,
США/

966 Hungerford Drive, Suite 3B, Rockville, MD
20850, USA.