ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування лікарського засобу

Левофлоксацин
Євро

Склад:

діюча
речовина:
levofloxacin;

100 мл розчину містить
левофлоксацину 500 мг (у вигляді левофлоксацину гемігідрату);

допоміжні
речовини: глюкоза
безводна, динатрію едетат, кислота
хлористоводнева розведена, вода для ін’єкцій.

Лікарська форма. Розчин для
інфузій.

Основні
фізико-хімічні властивості: прозорий розчин від жовтого до
зеленувато-жовтого кольору, вільний від сторонніх часток.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні засоби групи хінолонів.
Фторхінолони.

Код АТХ  J01М А12.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин – це синтетичний антибактеріальний засіб із групи
фторхінолонів, S (-) енантіомер рацемічної суміші лікарського засобу
офлоксацину.

Механізм дії. Левофлоксацин як антибактеріальний
препарат із групи фторхінолонів діє на комплекс ДНК-гірази та топоізомеразу ІV.

Співвідношення фармакокінетика/фармакодинаміка. Ступінь
бактеріальної активності левофлоксацину залежить від співвідношення
максимальної концентрації у сироватці крові (Сmax) або площі під
фармакокінетичною кривою (АUC) та мінімальної інгібуючої (пригнічувальної)
концентрації (МІК (МПК)).

Механізм резистентності. Основний механізм резистентності є
наслідком мутації у генах

gyr-A. In vitro існує перехресна резистентність між левофлоксацином та
іншими фторхінолонами. Завдяки механізму дії зазвичай не існує перехресної
резистентності між левофлоксацином та іншими класами антибактеріальних засобів.

Контрольні точки

Рекомендовані Європейським комітетом з тестування
антимікробної чутливості (EUCAST) граничні значення МІК левофлоксацину, що
відділяють чутливі мікроорганізми від організмів проміжно чутливих (помірно
резистентних) та проміжно чутливі від резистентних організмів, зазначені у
таблиці 1 тестування МІК (мг/л).

Клінічні граничні значення МІК левофлоксацину.

Таблиця 1

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriacae

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

Pseudomonas
spp.

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

Acinetobacter
spp.

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

Staphylococcus
spp.

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

S. pneumoniae1

≤ 2 мг/л

> 2
мг/л

Streptococcus
A, B, C, G

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

H. influenzae2,3,

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

M. catarrhalis3

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

Граничні
значення, не пов’язані з видами4

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

1 Граничні значення стосуються терапії високих доз.

2 Можливий низький рівень резистентності (МІК
левофлоксацину 0,12-0,5 мг/л), але не існує доказів, що він має клінічне
значення для H. Influenza.

3Штами з величинами МІК, вищими від граничного значення
між чутливими та проміжно чутливими (помірно резистентними) штамами, є дуже
рідкісними або про них ще не повідомляли. Тести на ідентифікацію та
протимікробну чутливість на будь-якому такому ізоляті слід повторити і, якщо
результат буде підтверджено, надіслати ізолят до уповноваженої лабораторії.

Граничні значення МІК, не пов’язані з видами, були визначені переважно за
даними фармакокінетики/фармакодинаміки та не залежать від розподілу МІК певних
видів. Граничні значення МІК використовуються лише для видів, яким не було
визначено конкретне для виду межове значення, та не використовуються для видів,
де не рекомендується тестування на чутливість або для яких існує недостатньо
доказів щодо сумнівних видів (Enterococcus, Neisseria, грамнегативні анаероби).

4Граничні значення пероральних доз від 500 мг
одноразово до 500 мг х 2 рази на добу і внутрішньовенних доз від 500 мг
одноразово до 500 мг х 2 рази на добу.

Поширеність резистентності може варіювати географічно та з часом для
вибраних видів, бажано отримати локальну інформацію про резистентність,
особливо при лікуванні тяжких інфекцій. При необхідності слід звернутися за
порадою до спеціаліста, коли місцева поширеність резистентності є такою, що
корисність агента щонайменше при деяких типах інфекцій є сумнівною.

Зазвичай чутливі види

Аеробні грампозитивні бактерії

Bacillus
anthracis, Staphylococcus aureus methicillin-susceptible, Staphylococcus
saprophyticus, Streptococci, group C and G, Streptococcus agalactiae,
Streptococcus pneumonia, Streptococcus pyogenes.

Аеробні грамнегативні бактерії

Eikenella
corrodens, Haemophilus influenza, Haemophilus para-influenzae, Klebsiella
oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris,
Providencia rettgeri.

Анаеробні бактерії

Peptostreptococcus.

Інші

Chlamydophila
pneumoniae, Chlamydophila psittaci, Chlamydia trachomatis, Legionella
pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum.

Види, для яких набута (вторинна) резистентність може
бути проблематичною.

Аеробні грампозитивні бактерії

Enterococcus
faecalis, Staphylococcus aureus methicillin-resistant*.

Coagulase
negative Staphylococcus spp.

Аеробні грамнегативні бактерії

Acinetobacter
baumannii, Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae,
Escherichia coli, Klebsiella pneumonia, Morganella morganii, Proteus mirabilis,
Providencia stuartii.

Pseudomonas
aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаеробні бактерії

Bacteroides
fragilis.

Суттєво резистентні штами

Аеробні грампозитивні бактерії

Enterococcus
faecium

* Механізм резистентності Staphylococcus aureus, імовірно, має корезистентність до
фторхінолонів, включаючи левофлоксацин.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Левофлоксацин при пероральному прийомі швидко та майже
повністю всмоктується, при цьому пікові концентрації у плазмі крові досягаються
протягом 1-2 години. Абсолютна біодоступність становить приблизно 99-100 %.

Їжа майже не впливає на всмоктування левофлоксацину.

Рівноважний стан досягається протягом 48 годин при
режимі дозування 500 мг 1 або 2 рази на добу.

Розподіл.

Приблизно 30-40 % левофлоксацину зв’язується з
протеїном сироватки крові. Середній об’єм розподілу левофлоксацину становить
близько 100 л після одноразового і повторного введення дози 500 мг, що вказує
на його широке поширення у тканинах організму.

Проникнення у тканини та рідини
організму.

Левофлоксацин має здатність проникати до слизової
оболонки бронхів, рідини епітеліальної вистилки, альвеолярних макрофагів,
тканин легенів, шкіри (вмісту пухирів), тканин передміхурової залози та сечі.
Однак левофлоксацин погано проникає у цереброспінальну рідину.

Біотрансформація.

Левофлоксацин метаболізується дуже незначною мірою,
метаболітами є дисметил-левофлоксацин та левофлоксацин N-оксид. Ці метаболіти
становлять менше 5 % кількості препарату, що виділяється з сечею. Левофлоксацин
є стереохімічно стабільним та не підлягає інверсії хіральної структури.

Виведення.

Після перорального та внутрішньовенного введення левофлоксацин
виводиться з плазми крові відносно повільно (період напіввиведення становить
6-8 годин). Виведення здійснюється зазвичай нирками (понад 85 % введеної дози).
Середній виражений загальний кліренс левофлоксацину після введення 1 дози 500
мг становив                        175 ±
29,2 мл/хв. Немає суттєвої різниці щодо фармакокінетики левофлоксацину після
внутрішньовенного та перорального введення, що свідчить про взаємозамінність
цих шляхів (перорального та внутрішньовенного).

Лінійність.

Левофлоксацин має лінійну фармакокінетику у діапазоні
доз від 50 до 1000 мг.

Пацієнти з нирковою недостатністю.

На
фармакокінетику левофлоксацину впливає ниркова недостатність. При зниженні
функції нирок знижується ниркове виведення та кліренс, а періоди напіввиведення
збільшуються, як видно з наведеної нижче таблиці 2.

Таблиця 2

Кліренс креатиніну (мл/хв)

< 20

20-49

50-80

Нирковий кліренс (мл/хв)

13

26

57

Період напіввиведення (години)

35

27

9

Пацієнти літнього віку.

Немає значних відмінностей у фармакокінетиці
левофлоксацину у молодих пацієнтів та пацієнтів літнього віку, крім
відмінностей, пов’язаних із кліренсом креатиніну.

Статеві відмінності.

Окремий аналіз щодо пацієнтів жіночої та чоловічої
статі продемонстрував незначні відмінності у фармакокінетиці левофлоксацину
залежно від статі. Не існує доказів того, що ці статеві відмінності є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекції, спричинені чутливими до препарату
мікроорганізмами:

– негоспітальна пневмонія;

– ускладнені інфекції шкіри та м’яких тканин;

(для вищезгаданих інфекцій левофлоксацин слід застосовувати
лише тоді, коли використання інших антибактеріальних засобів, які зазвичай
рекомендовані для початкового лікування цих інфекцій, є недоцільним або
неможливим);

– пієлонефрит, ускладнені інфекції сечовивідних шляхів;

– хронічний
бактеріальний простатит.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до левофлоксацину, інших
фторхінолонів або до будь-якого інгредієнта препарату;

– епілепсія;

– ушкодження
сухожиль, пов’язане з застосуванням фторхінолонів;

– період вагітності та годування груддю.

Особливі заходи безпеки.

Препарат слід використовувати негайно (протягом 3
годин) після перфорації гумової пробки, щоб запобігти бактеріальному зараженню.
Під час проведення інфузії захист від світла не потрібен. Лікарський засіб
призначений тільки для одноразового використання.

Перед використанням розчин необхідно оглянути.
Використовувати слід тільки прозорий розчин, вільний від часток.

Як і всі інші препарати, будь-який невикористаний
лікарський засіб слід утилізувати відповідно до місцевих правил.

Змішування з іншими розчинами для
інфузії

Препарат сумісний з такими розчинами для інфузій:

- 0,9 % розчином хлориду натрію;

- 5 % розчином глюкози для ін’єкцій;

- 2,5 % розчином глюкози у розчині Рінгера;

- комбінованими розчинами для парентерального
харчування (амінокислоти, глюкоза, електроліти).

Питання щодо несумісності розглянуті в розділі
«Несумісність».

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Вплив інших лікарських засобів на
левофлоксацин.

Теофілін,
фенбуфен або подібні нестероїдні протизапальні лікарські засоби.

Не виявлено фармакокінетичної взаємодії левофлоксацину
з теофіліном. Проте можливе суттєве зниження судомного порога при одночасному
застосуванні хінолонів з теофіліном і нестероїдними протизапальними препаратами
та іншими агентами, які зменшують судомний поріг. Концентрація левофлоксацину у
присутності фенбуфену була приблизно на 13 % вищою, ніж при прийомі лише
левофлоксацину.

Пробенецид і
циметидин.

Пробенецид та циметидин статистично достовірно
впливають на виведення левофлоксацину. Нирковий кліренс левофлоксацину знижується
у присутності циметидину на 24 % та пробенециду на 34 %. Це тому, що обидва
препарати здатні блокувати канальцеву секрецію левофлоксацину. Однак при дозах,
які випробовувалися у ході дослідження, малоймовірно, щоб статистично значущі
кінетичні відмінності мали клінічну значущість. Слід з обережністю ставитися до
одночасного прийому левофлоксацину з лікарськими засобами, що впливають на
канальцеву секрецію, такими як пробенецид та циметидин, особливо пацієнтам із
нирковою недостатністю.

Інша
інформація.

На фармакокінетику левофлоксацину при одночасному з
ним застосуванні не спричиняють ніякого клінічно значущого впливу такі
лікарські засоби: карбонат кальцію, дигоксин, глібенкламід, ранітидин.

Вплив левофлоксацину на інші
лікарські засоби.

Циклоспорин.

Період напіввиведення циклоспорину збільшується на 33
% при одночасному прийомі з левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К.

При одночасному застосуванні з антагоністами вітаміну
К (наприклад варфарином) повідомлялося про підвищення коагуляційних тестів (протромбіновий
час/міжнародне нормалізаційне співвідношення) та/або кровотечі, які можуть бути
вираженими. Зважаючи на це, у пацієнтів, які отримують паралельно антагоністи
вітаміну К, необхідно контролювати показники коагуляції (див. розділ
«Особливості застосування»).

Лікарські
засоби, що подовжують інтервал QТ.

Левофлоксацин, як і інші фторхінолони, слід
застосовувати з обережністю пацієнтам, які отримують лікарські засоби, відомі
своєю здатністю подовжувати інтервал QТ (наприклад протиаритмічні засоби класу
ІА та III, трициклічні антидепресанти, макроліди та антипсихотичні лікарські
засоби) (див. розділ «Особливості застосування» (Подовження інтервалу QТ)).

Інша значуща інформація.

Не відзначається впливу левофлоксацину на
фармакокінетику теофіліну (який є субстратом ферменту CYP1A2), що свідчить про
те, що левофлоксацин не є інгібітором CYP1A2.

Особливості застосування.

Метицилінрезистентний
S. Aureus.

Для метицилінрезистентного S. Aureus (MRSA) існує дуже висока імовірність

корезистентності до фторхінолонів, у тому числі до
левофлоксацину. У зв’язку з цим левофлоксацин не рекомендований для лікування
інфекцій, відомим або підозрюваним збудником яких є MRSA, за винятком випадків,
коли результати лабораторних тестів підтвердили чутливість збудника до левофлоксацину.

Резистентність до фторхінолонів у E. coli (найчастішого збудника інфекцій сечовивідних шляхів) варіює
у різних країнах. При призначенні фторхінолонів слід враховувати місцеву
поширеність резистентності E. сoli до
фторхінолонів.

Тривалість інфузії

Рекомендована тривалість інфузії повинна становити
принаймні 30 хвилин для 250 мг або     60
хвилин для 500 мг розчину левофлоксацину для інфузій. Відомо, що під час
інфузії офлоксацину може розвинутися тахікардія та тимчасове зниження
артеріального тиску. Рідко у результаті сильного зниження артеріального тиску
може розвинутися серцево-судинна недостатність. Якщо помітне зниження
артеріального тиску відбувається під час інфузії левофлоксацину (L-ізомер
офлоксацину), введення препарату потрібно негайно припинити.

Тендиніт і
розрив сухожиль.

Рідко можливі випадки тендиніту. Найчастіше це
стосується ахіллового сухожилля та може призвести до розриву сухожилля. Цей
небажаний ефект може виникати протягом    48 годин після початку лікування та може
бути двобічним. Ризик розвитку тендиніту та розриву сухожилля збільшується у
пацієнтів віком від 60 років, у пацієнтів, які отримують препарат у дозах 1000
мг на добу, та у пацієнтів, які приймають кортикостероїди. Пацієнтам літнього
віку слід коригувати добову дозу препарату залежно від кліренсу креатиніну
(див. розділ «Спосіб застосування та дози»). У зв’язку з вищезазначеним слід
ретельно наглядати за цими категоріями пацієнтів, якщо їм призначати
левофлоксацин. Пацієнтам слід проконсультуватися з лікарем, якщо у них
виникнуть симптоми тендиніту. При підозрі на тендиніт необхідно негайно
припинити лікування левофлоксацином та розпочати належне лікування (наприклад
іммобілізацію) ураженого сухожилля (див. розділи «Протипоказання» та «Побічні
реакції»).

Захворювання,
спричинені Clostridium difficile.

Діарея, особливо тяжкого ступеня, стійка та/або з домішками крові, яка
виникає під час або після лікування левофлоксацином (у тому числі протягом
кількох тижнів після лікування), може бути симптомам захворювання, зумовленого Clostridium difficile. Найтяжчою формою
даного захворювання є псевдомембранозний коліт (див. розділ «Побічні реакції»).
У зв’язку з цим лікарю слід враховувати можливість наявності захворювання,
зумовленого Clostridium difficile,
якщо у пацієнта на тлі лікування левофлоксацином або після нього розвивається
діарея тяжкого ступеня. При підозрі на захворювання, зумовлене Clostridium difficile, левофлоксацин
слід негайно відмінити та у невідкладному порядку розпочати належне лікування.
Лікарські засоби, що пригнічують перистальтику кишечнику, у цьому випадку
протипоказані.

Пацієнти зі
схильністю до судом.

Хінолони можуть знижувати судомний поріг і провокувати розвиток судом.
Левофлоксацин протипоказаний пацієнтам з епілепсією в анамнезі (див. розділ
«Протипоказання»). Як і інші хінолони, його слід застосовувати з надзвичайною
обережністю пацієнтам, схильним до судом, та при одночасному лікуванні діючими
речовинами, що знижують судомний поріг, наприклад теофіліном (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). У разі
виникнення судомного нападу (див. розділ «Побічні реакції») левофлоксацин слід
відмінити.

Пацієнти з
недостатністю глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Пацієнти з прихованими або явними порушеннями активності глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть мати схильність до гемолітичних реакцій при лікуванні хінолоновими
антибіотиками. У зв’язку з цим у разі необхідності застосування левофлоксацину
за цими пацієнтами слід здійснювати нагляд щодо можливого виникнення гемолізу.

Пацієнти з
нирковою недостатністю.

Оскільки левофлоксацин виводиться в основному нирками, потрібна корекція
дози для пацієнтів із порушеною функцією нирок (нирковою недостатністю) (див.
розділ «Спосіб застосування та дози»).

Реакції
підвищеної чутливості (гіперчутливості).

Левофлоксацин може призвести до серйозних, потенційно летальних реакцій
підвищеної чутливості (наприклад від ангіоневротичного набряку до
анафілактичного шоку), в окремих випадках після застосування першої ж дози
препарату. При виникненні реакцій гіперчутливості необхідно відмінити прийом
левофлоксацину, звернутися до лікаря і розпочати відповідне лікування.

Тяжкі
бульозні реакції.

При застосуванні левофлоксацину повідомляли про виникнення тяжких бульозних
реакцій, таких як синдром Стівенса-Джонсона та токсичний епідермальний некроліз
(див. розділ «Побічні реакції»). При виникненні будь-яких реакцій з боку шкіри
та/або слизових оболонок слід негайно припинити прийом левофлоксацину,
звернутися до лікаря і у разі необхідності розпочати відповідне лікування.

Зміна рівня
глюкози в крові.

Як і при застосуванні усіх хінолонів, повідомляли про випадки змін з боку
рівня глюкози в крові, серед яких були випадки як гіпоглікемії, так і
гіперглікемії, що спостерігалися, як правило, у пацієнтів із цукровим діабетом,
які отримували супутню терапію пероральним цукрознижувальним препаратом
(наприклад глібенкламідом) або інсуліном. Повідомляли про випадки
гіпоглікемічної коми. У пацієнтів із цукровим діабетом рекомендується ретельно
контролювати рівень глюкози цукру в крові (див. розділ «Побічні реакції»).
Препарат містить 5 мг глюкози на дозу (флакон 100 мл), тому  препарат необхідно  з обережністю застосовувати хворим на
цукровий діабет.

Профілактика
фотосенсибілізації.

Повідомлялося про випадки фотосенсибілізації на тлі застосування
левофлоксацину (див. розділ «Побічні реакції»). Для запобігання
фотосенсибілізації рекомендовано, щоб пацієнти не зазнавали без потреби впливу
сильного сонячного випромінювання або опромінення штучними джерелами
УФ-променів (наприклад УФ-лампою «штучне сонце», лампами солярію), під час
лікування та протягом 48 годин після припинення прийому левофлоксацину.

Пацієнти,
які отримують антагоністи вітаміну K.

Через можливе підвищення рівнів показників згортання крові (протромбіновий
час/ міжнародне нормалізаційне співвідношення) та/або збільшення частоти
геморагічних ускладнень у пацієнтів, які отримують левофлоксацин у комбінації з
антагоністом вітаміну К (наприклад варфарином), при одночасному застосуванні
цих засобів необхідно контролювати показники зсідання крові (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Психотичні
реакції.

Повідомляли про психотичні реакції у пацієнтів, які приймають хінолони,
включаючи левофлоксацин. Дуже рідко вони прогресували до суїцидальних думок та
самодеструктивної поведінки, іноді лише після прийому єдиної дози
левофлоксацину (див. розділ «Побічні реакції»). Якщо у пацієнта виникають ці
реакції, прийом левофлоксацину слід припинити та вдатися до відповідних
заходів. Рекомендується з обережністю застосовувати левофлоксацин пацієнтам із
психотичними розладами або пацієнтам із психічними захворюваннями в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT.

Слід з обережністю відноситися до застосування фторхінолонів, включаючи
левофлоксацин, пацієнтам з відомими факторами ризику подовження інтервалу QT,
такими як:

- вроджений або набутий синдром подовження інтервалу QT;

- одночасне застосування лікарських засобів, що мають здатність подовжувати
інтервал QT (таких як протиаритмічні засоби класу ІА і ІІІ, трициклічні
антидепресанти, макроліди, антипсихотичні лікарські засоби);

- порушення балансу електролітів (наприклад гіпокаліємія, гіпомагніємія);

-захворювання серця (наприклад серцева недостатність, інфаркт міокарда,
брадикардія) (див. розділи «Спосіб застосування та дози (Пацієнти літнього
віку)», «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»,
«Побічні реакції», «Передозування»).

Пацієнти літнього віку та жінки можуть бути більш чутливими до лікарських
засобів, що подовжують інтервал QT. У зв’язку з цим необхідно з обережністю
застосовувати фторхінолони, включаючи левофлоксацин, пацієнтам цих груп.

Периферична
нейропатія.

Повідомляли про випадки сенсорної або сенсомоторної периферичної нейропатії,
яка може швидко наставати, у пацієнтів, які приймали фторхінолони, включаючи
левофлоксацин. Прийом левофлоксацину слід припинити, якщо у пацієнта
спостерігаються симптоми нейропатії, щоб попередити виникнення необоротного
стану.

Гепатобіліарні
порушення.

При застосуванні левофлоксацину (переважно у пацієнтів із тяжкими основними
захворюваннями, наприклад сепсисом) повідомляли про випадки некрозу печінки аж
до печінкової недостатності з летальним наслідком (див. розділ «Побічні
реакції»). Пацієнтам слід рекомендувати припинити лікування та звернутися до
лікаря, якщо виникають такі прояви та симптоми хвороби печінки як анорексія,
жовтяниця, потемніння сечі, свербіж або болі у ділянці живота.

Загострення
myasthenia gravis.

Фторхінолони, включаючи левофлоксацин, мають ефект нервово-м’язової блокади
та можуть загострювати м’язову слабкість у пацієнтів з myasthenia gravis. У післяреєстраційному періоді у пацієнтів з myasthenia gravis із застосуванням
фторхінолонів були асоційовані серйозні побічні реакції, включаючи летальні випадки та стани,
що потребували заходів з підтримки дихання. Левофлоксацин не рекомендовано
застосовувати пацієнтам з myasthenia
gravis в анамнезі.

Порушення
зору.

Якщо при прийомі левофлоксацину виникають будь-які порушення зору або
побічні реакції з боку органів зору, слід негайно звернутися до офтальмолога
(див. розділи «Побічні реакції» та «Здатність впливати на швидкість реакції при
керуванні автотранспортом або іншими механізмами»).

Суперінфекція.

Застосування левофлоксацину, особливо тривале, може призводити до
надмірного росту нечутливих (резистентних) до препарату мікроорганізмів. Якщо
на тлі терапії розвивається суперінфекція, необхідно застосувати належні
заходи.

Вплив на
результати лабораторних досліджень.

У пацієнтів, які отримували левофлоксацин, визначення опіатів у сечі може
дати хибно-позитивний результат. Може виникнути необхідність підтвердження
позитивних результатів на опіати, отримані при скринінговому тесті, за
допомогою більш специфічних методів.

Левофлоксацин може пригнічувати ріст Mycobacterium
tuberculosis і у зв’язку з цим призводити до хибно-негативних результатів
при бактеріологічній діагностиці туберкульозу.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Вагітність.

Кількість досліджень застосування левофлоксацину у період вагітності
обмежена. Дослідження на тваринах не вказують на прямий або непрямий шкідливий
вплив стосовно репродуктивної токсичності. Однак через відсутність досліджень
дії на організм людини та на основі експериментальних даних, які вказують на
ризик пошкодження фторхінолонами суглобового хряща в організмі, який росте,
левофлоксацин не можна призначати вагітним (див. розділ «Протипоказання»).

Годування
груддю.

Левофлоксацин протипоказаний жінкам, які годують груддю. Недостатньо
інформації про екскрецію левофлоксацину у грудне молоко, хоча інші фторхінолони
проникають у грудне молоко. Через відсутність досліджень дії на організм людини
та на основі експериментальних даних, які вказують на ризик пошкодження
фторхінолонами суглобового хряща в організмі, який росте, левофлоксацин не
можна призначати жінкам, які годують груддю (див. розділ «Протипоказання»).

Фертильність.

Левофлоксацин не спричиняє погіршення фертильності або репродуктивної
функції у щурів.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Деякі побічні реакції (наприклад запаморочення/вертиго, сонливість,
порушення зору) можуть порушувати здатність пацієнта до концентрації уваги і
швидкість його реакції і, таким чином, зумовлювати підвищений ризик у
ситуаціях, коли ці якості мають особливо велике значення (наприклад при
керуванні автотранспортом або роботі з іншими механізмами).

Спосіб застосування та дози.

Левофлоксацин, розчин для інфузій вводити повільно шляхом внутрішньовенної
інфузії   1 або 2 рази на добу. Дозування
залежить від типу і тяжкості інфекції та чутливості імовірного збудника
інфекції. Можна перейти від початкового внутрішньовенного застосування
левофлоксацину до відповідного перорального прийому відповідно до інструкції з
медичного застосування лікарського засобу у формі таблеток, вкритих плівковою
оболонкою, виходячи зі стану пацієнта. З урахуванням біологічної еквівалентності пероральної
та парентеральної форм можливе однакове дозування.

Спосіб застосування

Для введення
левофлоксацину рекомендовані наступні дозування:

Таблиця 3

Дозування для хворих із
нормальною функцією нирок (кліренс креатиніну > 50 мл/хв)

Показання

Кількість введень на добу (відповідно до тяжкості)

Загальна тривалість лікування1

Негоспітальні пневмонії

500
мг 1 раз на добу або двічі

7-14
днів

Пієлонефрит

500
мг 1 раз на добу

7-10
днів

Ускладнені
інфекції сечовивідних шляхів

500
мг 1 раз на добу

7-14
днів

Хронічний бактеріальний простатит

500
мг 1 раз на добу

28
днів

Ускладнені інфекції шкіри та
м’яких тканин

500
мг 1 раз на добу або двічі

7-14
днів

1Тривалість лікування включає внутрішньовенний та пероральний прийом. Час
переходу від внутрішньовенного застосування до перорального прийому залежить
від клінічної картини, але зазвичай триває від 2 до 4 днів.

Таблиця 4

Дозування для дорослих пацієнтів із порушеною функцією нирок, у яких кліренс креатиніну < 50 мл/хв

Режим дозування

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

Кліренс креатиніну

перша доза: 250 мг

перша доза: 500 мг

перша доза: 500 мг

50-20 мл/хв

потім: 125 мг/24 годин

потім: 250 мг/24 годин

потім: 250 мг/12 годин

19-10 мл/хв

потім: 125 мг/48 годин

потім: 125 мг/24 годин

потім: 125 мг/12 годин

<10 мл/хв

(у тому числі гемодіаліз та
ХАПД)1

потім: 125 мг/48 годин

потім: 125 мг/24 годин

потім: 125 мг/24 годин

1 Після
гемодіалізу або хронічного амбулаторного перитонеального діалізу (ХАПД)
додаткові дози не потрібні.

Дозування для пацієнтів із порушеною функцією печінки.

Корекція дози не потрібна, оскільки левофлоксацин незначною мірою
метаболізується у печінці та виводиться переважно нирками.

Дозування для пацієнтів літнього віку.

Якщо ниркова функція не порушена, немає потреби в корекції дози.

Спосіб застосування

Левофлоксацин,
розчин для інфузій, призначений тільки для повільної внутрішньовенної інфузії.
Розчин вводити 1 раз або двічі на добу. Час інфузії препарату левофлоксацин
становить не менше 30 хвилин для дозування 250 мг або 60 хвилин для
дозування 500 мг (див.
також розділ «Особливості застосування»).

Для отримання інформації про несумісність препарату левофлоксацину з іншими
інфузійними розчинами див. розділ «Несумісність», а щодо сумісності див. розділ
«Особливі заходи безпеки».

Діти.

Левофлоксацин протипоказаний
дітям та підліткам.

Передозування.

Згідно з дослідженнями токсичності на тваринах або
клінічними фармакологічними дослідженнями, проведеними при застосуванні доз,
вищих за терапевтичні, найбільш серйозні ознаки, яких слід очікувати після
гострого передозування левофлоксацину, розчин для інфузій, є симптоми з боку
центральної нервової системи, такі як сплутаність свідомості, запаморочення,
порушення свідомості та судомні напади, подовження інтервалу QT.

Під час постмаркетингових досліджень спостерігали такі побічні дії з боку
ЦНС як сплутаність свідомості, конвульсії, галюцинації та тремор.

Лікування. У випадках
передозування проводити
симптоматичне лікування. Необхідно проводити моніторинг ЕКГ, оскільки існує можливість подовження
інтервалу QT. Гемодіаліз, у тому числі перитонеальний діаліз та хронічний
амбулаторний перитонеальний діаліз, не є ефективним для видалення
левофлоксацину з організму. Не існує жодних специфічних антидотів.

Побічні реакції.

Нижче вказані побічні реакції за системами органів та частотою: дуже часто
(≥1/10), часто (≥1/100, <1/10), нечасто (≥1/1000,
<1/100), рідко (≥1/10000, <1/1000), невідомо (частоту не можна
оцінити на підставі наявних даних). У межах кожної групи за частотою проявів
небажані явища зазначені у порядку зменшення їхньої тяжкості.

Класи та системи

Часто

Нечасто

Рідко

Частота невідома

Інфекції
та інвазії

Грибкові
інфекції, включаючи інфекції, спричинені грибками роду Candida.

Резистентність
патогенних мікроорганізмів

З боку
кровоносної та лімфатичної систем

Лейкопенія

Еозинофілія

Тромбоцитопенія

Нейтропенія

Панцитопенія

Агранулоцитоз

Гемолітична анемія

З боку
імунної системи

Набряк
Квінке

Підвищена
чутливість

Анафілактичний шок 1

Анафілактоїдний шок 1

Порушення
обміну речовин і харчування

Анорексія

Гіпоглікемія,
особливо у хворих на цукровий діабет

Гіперглікемія

Гіпоглікемічна кома

З боку
психіки

Безсоння

Тривожність

Сплутаність
свідомості

Нервозність

Психотичні
реакції (наприклад з галюцинаціями, параноєю)

Депресія

Ажитація

Порушення
сну

Кошмари

Психотичні розлади із загрозливою для пацієнта
поведінкою, у тому числі суїцидальні думки або спроби самогубства

З боку
нервової системи

Головний
біль

Запаморочення

Сонливість

Тремор

Дисгевзія

Судоми,

парестезія

Периферична сенсорна нейропатія

Периферична сенсорна моторна нейропатія

Паросмія, в тому числі аносмія

Дискінезія

Екстрапірамідальні розлади

Агевзія

Непритомність

Доброякісна внутрішньочерепна гіпертензія

З боку
органів зору

Порушення
зору, такі як затуманення зору

Транзиторна втрата зору, увеїт

З боку
органів слуху

Вертиго

Шум у
вухах

Втрата слуху

Погіршення слуху

З боку
серцево-судинної системи

Тахікардія

Серцебиття

Шлуночкова тахікардія, що може призвести до зупинки
серця

Шлуночкова аритмія та шлуночкова тахікардія типу
«пірует» (спостерігається переважно у хворих із факторами ризику пролонгації
інтервалу QT), подовження інтервалу QT, зареєстроване з допомогою ЕКГ

З боку
судинної системи

Стосуються
тільки форми препарату для внутрішньо-

венного
введення:

Флебіт

Артеріальна
гіпотензія

З боку
дихальної системи, органів грудної клітки та середостіння

Задишка

Бронхоспазм, алергічний пневмоніт

З боку
шлунково-кишкового тракту

Діарея

Блювання

Нудота

Біль у
животі

Диспепсія

Метеоризм

Запор

Геморагічна діарея, яка рідко може бути ознакою
ентероколіту, включаючи псевдомембра-

нозний коліт

Панкреатит

З боку
печінки та жовчовивідних шляхів

Підвищення
рівня печінкових ферментів (АЛТ/АСТ, лужна фосфатаза, ГГТ)

Підвищення
рівня білірубіну в крові

Жовтяниця і тяжкі ураження печінки, у тому числі
випадки розвитку летальної гострої печінкової недостатності, в першу чергу у
хворих із тяжкими основними захворюваннями

Гепатит

З боку
шкіри та підшкірних тканин 2

Висип

Свербіж

Кропив’янка

Гіпергідроз

Токсичний епідермальний некроліз

Синдром Стівенса-Джонсона

Поліморфна еритема

Реакції фотосенсибіліза-

ції

Лейкоцитоклас-

тичний васкуліт

Стоматит

З боку
скелетно-м’язової системи та сполучної тканини

Артралгія

Біль у
м’язах

Ураження
сухожиль, включаючи тендиніт (наприклад ахіллового сухожилля)

М’язова слабкість,
яка може мати значення у пацієнтів з міастенією

Гострий некроз скелетних м’язів

Розрив сухожиль (наприклад ахіллового сухожилля)

Розрив зв’язок

Розрив м’язів

Артрит

З боку
сечовидільної системи

Підвищення
рівня креатиніну в крові

Гостра ниркова недостатність
(наприклад внаслідок інтерстиціального нефриту)

Загальні
розлади та реакції у місці введення

Стосуються
тільки форми препарату для внутрішньо-

венного
введення:

Реакція у
місці інфузії (біль, почервоніння)

Астенія

Пропасниця

Біль (у тому числі біль у спині, грудній клітці,
кінцівках)

1Анафілактичні та анафілактоїдні реакції можуть іноді
виникати навіть після введення першої дози препарату.

2Реакції слизових оболонок можуть іноді виникати навіть
після введення першої дози препарату.

До інших побічних ефектів, пов’язаних із застосуванням фторхінолонів,
належать напади порфірії у хворих на порфірію.

Термін придатності. 2 роки.

Несумісність.

Препарат не слід змішувати з інфузійними розчинами та ін’єкціями, що мають
фізичну та хімічну нестабільність при  рН
3-4 (такими як бікарбонат натрію, пеніцилін, гепарин).

Не слід змішувати препарат з іншими лікарськими засобами в одній ємності,
окрім зазначених у розділі «Особливі заходи безпеки».

Умови зберігання.

Зберігати при
температурі не вище 25 ºС в оригінальній упаковці. Не заморожувати.

Зберігати у
недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 100 мл у контейнері з полівінілхлориду, по 1 контейнеру в
поліетиленовому пакеті в картонній упаковці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Дочірнє підприємство «Фарматрейд».

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності.

Львівська
область, м. Дрогобич, вул. Самбірська,
85, Україна.