ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

КЛОПІДОГРЕЛЬ-САНОФІ

(CLOPIDOGREL-SANOFI)

Склад:

діюча
речовина: клопідогрель;

1
таблетка
містить
клопідогрелю
гідросульфату
у формі
основи 75 мг;

допоміжні
речовини: маніт (Е 421),
целюлоза
мікрокристалічна,
макрогол 6000,
гідроксипропілцелюлоза
низькозаміщена,
олія
рицинова
гідрогенізована,
Opadry 32К14834, тип ІІ
(лактози
моногідрат,
гіпромелоза,
титану
діоксид (Е 171),
триацетин,
заліза оксид
червоний

(Е 172)), віск
карнаубський.

Лікарська
форма.
Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні фізико-хімічні
властивості: круглі,
злегка
двоопуклі
таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою,
рожевого
кольору з гравіюванням
«75» з одного
боку та «1171» з
іншого боку.

Фармакотерапевтична
група. Інгібітори
агрегації
тромбоцитів,
крім гепарину.

Код
АТХ B01A C04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Клопідогрель
селективно
пригнічує
зв’язування
аденозиндифосфату
(АДФ) з
рецептором
на поверхні
тромбоциту та
наступну
активацію
комплексу GPIIb/IIIa
під дією АДФ
і таким чином
пригнічує
агрегацію
тромбоцитів.
Для
утворення
активної
інгібіції агрегації
тромбоцитів
необхідна
біотрансформація
клопідогрелю.
Клопідогрель
також
пригнічує
агрегацію
тромбоцитів,
індуковану
іншими
агоністами,
шляхом блокування
підвищення
активності
тромбоцитів
вивільненим
АДФ. Клопідогрель
незворотно
модифікує
АДФ-рецептори
тромбоцитів.
Отже,
тромбоцити,
що увійшли у
взаємодію з
клопідогрелем,
змінюються
до кінця їх
життєвого
циклу.
Нормальна
функція
тромбоцитів
відновлюється
зі швидкістю,
що
відповідає
швидкості
оновлення
тромбоцитів.

З
першого дня
застосування
у повторних
добових
дозах 75 мг
препарату
виявляється
суттєве
уповільнення
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів.
Ця дія
прогресивно
посилюється
і
стабілізується
між 3 і 7 днями.
При стабільному
стані
середній
рівень пригнічення
агрегації
під дією
добової дози
75 мг
становить
від 40 % до 60 %.
Агрегація
тромбоцитів
і тривалість
кровотечі
повертаються
до початкового
рівня в
середньому
через 5 днів після
припинення
лікування.

Фармакокінетика.

Всмоктування

Після
прийому
перорально
одноразової
та
багаторазових
доз 75 мг на
добу
клопідогрель
швидко
всмоктується.
Середні
максимальні
концентрації
у плазмі
крові
незміненого клопідогрелю
(близько 2,2-2,5
нг/мл після
одноразової
дози 75 мг
перорально)
досягалися
приблизно
через

45 хвилин
після застосування
дози.
Абсорбція
становить не
менше 50 %, як показує
екскреція
метаболітів
клопідогрелю
із сечею.

Розподіл

Клопідогрель
і основний
(неактивний)
метаболіт, що
циркулює в
крові, in
vitro оборотно
зв’язуються
з білками
плазми людини
(98 % і 94 %
відповідно).
Цей зв’язок
залишається
ненасичуваним
in vitro у
межах
широкого
діапазону
концентрацій.

Метаболізм

Клопідогрель
екстенсивно
метаболізується
у печінці. In vitro та in vivo  існує
два основних
шляхи його
метаболізму:
один
відбувається
з участю
естераз та
призводить
до гідролізу
з утворенням
неактивного
похідного
карбонової
кислоти (яке
становить 85 %
від усіх
метаболітів,
що циркулюють
у плазмі
крові), а до
іншого залучені
ферменти
системи
цитохрому P450.
Спочатку
клопідогрель
перетворюється
на проміжний
метаболіт
2-оксо-клопідогрель.
У результаті
подальшого
метаболізму
2-оксо-клопідогрелю
утворюється
тіолове
похідне –
активний
метаболіт. Цей
активний
метаболіт
утворюється
переважно за
допомогою
ферменту CYP2C19, з
участю кількох
інших ферментів
системи CYP,
таких як CYP1A2, CYP2B6 і
CYP3A4. Активний
метаболіт
клопідогрелю
(тіолове
похідне),
який був
виділений in vitro,
швидко та необоротно
зв’язується
з
рецепторами
на тромбоцитах,
тим самим
перешкоджаючи
агрегації
тромбоцитів.

Виведення

Через 120
годин після
отримання
внутрішньо міченого
14C-клопідогрелю
у людини
приблизно 50 %
мітки
виводилося
із сечею і приблизно
46 % – з калом.
Після
перорального
застосування
одноразової
дози 75 мг
період
напіввиведення
клопідогрелю
становить приблизно
6 годин.
Період
напіввиведення
основного (неактивного)
метаболіту,
що циркулює в
крові,
становить
8 годин після
одноразового
і багаторазового
прийому
препарату.

Фармакогенетика

CYP2C19 бере
участь в
утворенні як
активного
метаболіту,
так і
проміжного метаболіту
2-оксо-клопідогрелю.
Фармакокінетика
активного
метаболіту
клопідогрелю
та
антитромбоцитарні
ефекти, за
даними вимірювання
агрегації
тромбоцитів ex vivo,
відрізняються
залежно від
генотипу CYP2C19. Алель
CYP2C19*1
відповідає
повністю
функціонуючому
метаболізму,
тоді як алелі
CYP2C19*2 та CYP2C19*3
відповідають
нефункціонуючому
метаболізму.
Алелі CYP2C19*2 та CYP2C19*3
складають
більшість
алелів у
пацієнтів
європеоїдної
(85 %) та монголоїдної
(99 %) рас зі
зниженим
метаболізмом.
Інші алелі,
асоційовані
з відсутнім
або
ослабленим
метаболізмом,
зустрічаються
значно рідше.
До них
належать CYP2C19*4, *5, *6, *7,
та *8. Пацієнт
зі зниженим
метаболізмом
має два нефункціональних
алелі, як
зазначено
вище. Згідно
із
опублікованими
дании,
генотипи CYP2C19,
які
відповідають
зниженому
метаболізму,
зустрічаються
у 2 %
представників
народів Кавказу,
4 % пацієнтів
негроїдної
раси та 14 %
пацієнтів
китайської
національності.
Зараз існують
тести, які
дають змогу
визначити
генотип CYP2C19.

У
перехресному
дослідженні
з участю 40
здорових
добровольців,
по 10 у кожній з
чотирьох
груп, що
відповідають
певному типу
метаболізму
CYP2C19
(надшвидкий,
інтенсивний,
проміжний та
знижений),
оцінювали
фармакокінетику
та
антитромбоцитарні
ефекти при
застосуванні
дози 300 мг
із подальшим
прийомом
дози 75 мг на
добу, а також
дози 600 мг із
подальшим
прийомом
дози 150 мг на
добу. Кожен
із цих видів
лікування
застосовували
в цілому
впродовж 5
днів (до
досягнення
стабільного
стану). Не
було
виявлено
суттєвих
відмінностей
у показниках
концентрації
активного
метаболіту у
крові та середніх
показниках
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
(ПАТ) між
особами із
надшвидким,
інтенсивним
та проміжним
метаболізмом.
В осіб зі
зниженим
метаболізмом
концентрація
активного
метаболіту у
крові зменшилася
на 63−71 %
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.
Після
застосування
режиму дозування
300 мг/75 мг
антитромбоцитарні
ефекти в осіб
зі зниженим
метаболізмом
були менш вираженими,
при цьому
середній
показник ПАТ
(5 мкМ АДФ)
становив 24 % (24
години) і 37 %
(день 5)
порівняно з
ПАТ 39 % (24 години)
і 58 % (день 5) у осіб
з
інтенсивним
метаболізмом
та 37 % (24 години) і 60
% (день 5) у осіб
із проміжним
метаболізмом.
Коли особам
зі зниженим
метаболізмом
застосовували
режим
дозування 600
мг/150 мг, концентрація
активного
метаболіту у
крові була вищою,
ніж при
застосуванні
режиму
дозування 300
мг/75 мг. Крім
того,
показники
ПАТ
становили 32 % (24 години)
і 61 % (день 5), які
були вищими,
ніж у осіб зі
зниженим
метаболізмом,
що
отримували
дози 300 мг/75 мг,
та подібними
до
показників,
отриманих у
інших групах,
виділених
залежно від
типу метаболізму
CYP2C19, при
застосуванні
режиму
дозування 300
мг/75 мг. За
результатами
досліджень
клінічних
ефектів
належний
режим
дозування для
цієї групи
пацієнтів не
був визначений.

Аналогічно
до
результатів,
наведених
вище, у
метааналізі 6
досліджень
із
урахуванням
показників
рівноважного
стану 335
пацієнтів,
які
отримували
клопідогрель,
було продемонстровано,
що
концентрація
активного метаболіту
у крові
зменшилася
на 28 % у осіб з
проміжним
метаболізмом
і на 72 % у осіб зі
зниженим
метаболізмом;
інгібування
агрегації
тромбоцитів
(5 мкМ АДФ)
також
зменшилося,
при цьому
різниця у
показниках
ПАТ становила
5,9 % та 21,4 %
відповідно
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.

Вплив
генотипу CYP2C19 на
клінічні
результати у пацієнтів,
які
отримували
клопідогрель,
у ході
проспективних
рандомізованих
контрольованих
випробувань
не вивчався.
Проте було
проведено
цілу низку
ретроспективних
аналізів з
метою оцінки
цього ефекту
у пацієнтів,
які
отримували
клопідогрель,
для яких
існують
результати
генотипування:
CURE (n = 2721), CHARISMA (N = 2428), CLARITY-ТІМI 28 (n =
227), TRITON-T1MI 38 (n = 1477), і ACTIVE-A-(n = 601).
Крім того,
існують результати
кількох
опублікованих
когортних досліджень.

У ході
аналізу TRITON‑TIMI 38
та 3
когортних
досліджень (Collet,
Sibbing, Giusti)
комбінована
група, яка
складалася з
осіб із
проміжним та
зниженим
метаболізмом,
мала значно
вищу частоту
виникнення
серцево-судинних
подій
(летальний
наслідок, інфаркт
міокарда та
інсульт) або
тромбозу стентів,
ніж особи із
інтенсивним
метаболізмом.

У ході
аналізу CHARISMA та
одного
когортного
дослідження
(Simon) в осіб зі
зниженим
метаболізмом
спостерігалася
підвищена
частота
виникнення
подій
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.

У аналізах CURE,
CLARITY, ACTIVE-A та в
одному з
когортних
досліджень (Trenk)
частота
виникнення
серцево-судинних
подій
достовірно
не залежала
від особливостей
метаболізму.

Жоден із
цих аналізів
не включав
достатньої
кількості пацієнтів
для того, щоб
можна було
виявити різницю
у клінічних
результатах
у пацієнтів
зі зниженим
метаболізмом.

Особливі
категорії
пацієнтів

Фармакокінетику
активного
метаболіта
клопідогрелю
не досліджували
у наступних
особливих
категорій
пацієнтів.

Ниркова
недостатність

Після
регулярного
прийому 75 мг
клопідогрелю
на добу
пацієнтам з
тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс креатиніну
5-15 мл на
хвилину)
інгібування
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів
було менш
вираженим (25 %)
порівняно з
таким ефектом
у здорових
добровольців,
а час
кровотечі був
подовжений
майже так
само, як і у
здорових
добровольців,
які
отримували 75
мг клопідогрелю
на добу.
Клінічна
переносимість
була хорошою
в усіх
пацієнтів.

Печінкова
недостатність

Після
регулярного
прийому 75 мг
клопідогрелю
на добу
впродовж 10
днів
пацієнтами з
тяжкою
печінковою
недостатністю
інгібування
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів
було таким
самим, як і у
здорових добровольців.
Середнє
подовження
часу кровотечі
також було
однаковим в
обох групах.

Расова
приналежність

Поширеність
алелей CYP2C19, які
спричиняють
проміжну та
слабку
метаболічну
активність CYP2C19,
відрізняється
залежно від
расової/етнічної
приналежності
(див. розділ
«Фармакогенетика»).
Існують
обмежені
дані
стосовно
пацієнтів
монголоїдної
раси, які
дають змогу
оцінити
клінічне
значення
генотипування
цього CYP.

Доклінічні
дані з
безпеки

Побічними
ефектами, що
найчастіше
спостерігалися
під час
доклінічних
досліджень на
тваринах,
були зміни з
боку печінки.
Вони
з’являлися
при введенні
доз, що майже
у 25 разів
перевищували
терапевтичну
дозу 75 мг
клопідогрелю
на добу у
людини, і
були наслідком
дії
препарату на
ферменти, що
беруть
участь у
печінковому
метаболізмі.
При застосуванні
терапевтичних
доз клопідогрелю
у людини
жодного
впливу на
ферменти, що
беруть
участь у
печінковому
метаболізмі, не
спостерігалося.

При
введенні
високих доз
клопідогрелю
тваринам
спостерігалася
погана
шлункова переносимість
препарату
(виникав
гастрит, ерозивне
ураження
шлунка та/або
блювання).

При
введенні
клопідогрелю
мишам упродовж
78 тижнів та
щурам упродовж
104 тижнів у
дозах до 77
мг/кг на добу
(що майже у 25
разів
перевищували
терапевтичну
дозу 75 мг
клопідогрелю
на добу у
людини) не отримано
жодних
доказів
канцерогенної
дії
препарату.

Було
проведено
цілий ряд
досліджень
генотоксичності
клопідогрелю
в умовах in vitro та in
vivo, однак вони
не виявили
жодної
генотоксичної
дії
препарату.

Клопідогрель
не впливав на
репродуктивну
функцію
самців та
самиць щурів,
а також не
чинив
тератогенної
дії ні у
щурів, ні у
кролів. При
введенні
самицям
щурів у
період
лактації клопідогрель
призводив до
незначної
затримки
розвитку
потомства.
Спеціальні
фармакокінетичні
дослідження
з
радіоактивно
міченим
клопідогрелем
довели, що
початкова
речовина та
її
метаболіти
проникають у грудне
молоко. Отже,
не можна
виключати як
безпосереднього
впливу
препарату на
потомство
(незначна
токсична
дія), так і
опосередкованого
впливу
(внаслідок
погіршення
смакових
якостей
молока).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Профілактика
проявів
атеротромбозу
у дорослих:

−
у пацієнтів,
які
перенесли
інфаркт
міокарда
(початок лікування
− через
кілька днів,
але не пізніше
ніж через 35
днів після
виникнення),
ішемічний
інсульт
(початок
лікування −
через 7 днів,
але не
пізніше ніж
через 6
місяців
після виникнення),
або у яких
діагностовано
захворювання
периферичних
артерій
(ураження
артерій і
атеротромбоз
судин нижніх
кінцівок);

−
у
хворих із
гострим
коронарним
синдромом:

– із
гострим
коронарним
синдромом
без підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
зубця Q), у тому
числі у
пацієнтів,
яким було
встановлено
стент у ході
проведення
черезшкірної
коронарної
ангіопластики,
у комбінації
з
ацетилсаліциловою
кислотою (АСК);

– із
гострим
інфарктом
міокарда з
підйомом
сегмента ST у
комбінації з
ацетилсаліциловою
кислотою (у
хворих, які
отримують
стандартне
медикаментозне
лікування та
яким
показана
тромболітична
терапія).

Профілактика
атеротромботичних
та тромбоемболічних
подій при
фібриляції
передсердь. Клопідогрель
у комбінації
з АСК
показаний
дорослим пацієнтам
з
фібриляцією
передсердь,
що мають щонайменше
один фактор
ризику
виникнення
судинних
подій, яким
протипоказане
лікування
антагоністами
вітаміну К
(АВК) і які
мають
низький
ризик
виникнення
кровотеч, для
профілактики
атеротромботичних
та
тромбоемболічних
подій, у тому
числі
інсульту (див.
також розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до будь-якого
компонента
препарату. Тяжка
печінкова
недостатність.
Гостра кровотеча
(наприклад,
пептична
виразка або
внутрішньочерепний
крововилив).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Лікарські
засоби,
пов’язані з
підвищеним ризиком
виникнення
кровотеч. Через потенційний
адитивний
ефект
підвищується
ризик
виникнення
кровотеч.
Одночасне
застосування
лікарських
засобів,
пов’язаних з
підвищеним
ризиком
виникнення
кровотеч,
потрібно
проводити з
обережністю (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Пероральні
антикоагулянти. Одночасне
застосування
препарату з
пероральними
антикоагулянтами
не
рекомендується,
оскільки
така
комбінація
може
посилити
інтенсивність
кровотечі
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Хоча
застосування
клопідогрелю
у дозі 75 мг на
добу не
змінює
фармакокінетичний
профіль
S-варфарину
або
міжнародне
нормалізоване
співвідношення
(МНС) у
пацієнтів,
які впродовж
тривалого
часу
отримують
лікування
варфарином,
одночасне
застосування
клопідогрелю
та варфарину
збільшує
ризик
кровотечі
через
існування
незалежного
впливу на гемостаз.

Інгібітори
глікопротеїну
ІІb/IIIа. Клопідогрель
слід з
обережністю
призначати
пацієнтам,
які
отримують
інгібітори
глікопротеїнових
рецепторів
ІІb/IIIа (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Ацетилсаліцилова
кислота (АСК).
Ацетилсаліцилова
кислота не
змінює інгібіторну
дію
клопідогрелю
на АДФ-індуковану
агрегацію
тромбоцитів,
але клопідогрель
посилює дію
АСК на
агрегацію
тромбоцитів,
індуковану
колагеном.
Проте одночасне
застосування

500 мг АСК два
рази на добу
протягом
одного дня не
спричиняло
значущого
збільшення
часу
кровотечі, подовженого
внаслідок
прийому
клопідогрелю.
Оскільки можлива
фармакодинамічна
взаємодія
між клопідогрелем
і АСК з
підвищенням
ризику кровотечі,
одночасне
застосування
цих препаратів
потребує
обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Незважаючи
на це,
клопідогрель
і АСК
приймали
разом
протягом до
одного року
(див. розділ
«Фармакодинамічні
властивості»).

Гепарин. За даними
клінічного
дослідження,
проведеного
на здорових
добровольцях,
клопідогрель
не
потребував
коригування
дози гепарину
та не
змінював дію
гепарину на
коагуляцію.
Одночасне
застосування
гепарину не
змінювало
інгібуючу
дію клопідогрелю
на агрегацію
тромбоцитів.
Оскільки
можлива
фармакодинамічна
взаємодія між
клопідогрелем
і гепарином
із підвищенням
ризику
кровотечі,
одночасне
застосування
цих препаратів
потребує
обережності.

Тромболітичні
засоби.
Безпека
одночасного
застосування
клопідогрелю,
фібриноспецифічних
або фібринонеспецифічних
тромболітичних
агентів та
гепарину
була
досліджена у
хворих із гострим
інфарктом
міокарда.
Частота
клінічно
значущої кровотечі
була
аналогічною
тій, що
спостерігалася
при
одночасному
застосуванні
тромболітичних
препаратів
та гепарину з
АСК (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП). У
клінічному
дослідженні,
проведеному
на здорових
добровольцях,
одночасне
застосування
клопідогрелю
та
напроксену
збільшувало
кількість
прихованих
шлунково-кишкових
кровотеч. Однак
через
відсутність
досліджень
щодо взаємодії
препарату з
іншими НПЗП
дотепер не
з’ясовано, чи
зростає
ризик
шлунково-кишкових
кровотеч при
застосуванні
з усіма НПЗП.
Тому необхідна
обережність
при
одночасному
застосуванні
НПЗП, зокрема
інгібіторів
ЦОГ-2, з клопідогрелем
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС). Оскільки
СІЗЗС
впливають на
активацію
тромбоцитів
та
підвищують
ризик
виникнення
кровотеч, одночасне
застосування
клопідогрелю
та СІЗЗС
потрібно
проводити з
обережністю.

Одночасне
застосування
інших
препаратів.

Оскільки
клопідогрель
перетворюється
у свій
активний метаболіт
частково під
дією CYP2C19, то
застосування
препаратів,
які знижують
активність
цього
ферменту,
найімовірніше,
призведе до зниження
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі
крові.
Клінічне
значення
цієї
взаємодії не
з’ясоване. Тому
як
запобіжний
захід слід
уникати
одночасного
застосування
сильних та
помірних
інгібіторів
CYP2C19 (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Фармакокінетика»).

До
препаратів,
що
пригнічують
активність CYP2C19,
належать
омепразол,
езомепразол,
флувоксамін, флуоксетин,
моклобемід,
вориконазол,
флуконазол,
тиклопідин, карбамазепін
та ефавіренц.

Інгібітори
протонної
помпи (ІПП). Омепразол у
дозі 80 мг 1 раз
на добу, при
супутньому
застосуванні
з
клопідогрелем
або умежах 12
годин між
прийомами
цих двох
препаратів,
знижував
концентрацію
активного
метаболіту у
крові на 45 %
(навантажувальна
доза) і 40 % (підтримувальна
доза). Це
зниження
супроводжувалося
зменшенням
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
на 39 %
(навантажувальна
доза) і 21 %
(підтримувальна
доза). Очікується,
що взаємодія
езомепразолу
з клопідогрелем
є
аналогічною.

У
результаті
обсерваційного
та клінічного
випробувань
отримано
суперечливі
дані стосовно
клінічних
наслідків
цих фармакокінетичних
(ФК) та
фармакодинамічних
(ФД) взаємодій
з точки зору
розвитку
основних
кардіоваскулярних
подій. Як запобіжний
захід, не
слід
одночасно з
клопідогрелем
застосовувати
омепразол
або езомепразол
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Менш
виражене
зниження
концентрацій
метаболіту у
крові
спостерігалося
при застосуванні
пантопразолу
або
лансопразолу.

При
одночасному
застосуванні
пантопразолу
у дозі 80 мг 1 раз
на добу
плазмові
концентрації
активного
метаболіту
зменшилися на
20 %
(навантажувальна
доза) та на 14 %
(підтримувальна
доза). Це
зниження
супроводжувалося
зменшенням
середнього
показника
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
на 15 % та 11 %
відповідно.
Отримані
результати
вказують на
можливість
одночасного
застосування
клопідогрелю
та
пантопразолу.

Немає
доказів того,
що інші
лікарські
засоби, які
зменшують
продукування
кислоти у
шлунку, такі
як,
наприклад, Н2
блокатори
або антациди,
впливають на
антитромбоцитарну
активність
клопідогрелю.

Комбінація
з іншими
лікарськими
засобами. Було
проведено
ряд клінічних
досліджень з
клопідогрелем
та іншими
препаратами
для вивчення
потенційних
фармакодинамічних
і фармакокінетичних
взаємодій. Клінічно
значущої
фармакодинамічної
взаємодії
при
застосуванні
клопідогрелю
одночасно з атенололом,
ніфедипіном
або з обома
препаратами
виявлено не
було. Крім
того,
фармакодинамічна
активність
клопідогрелю
залишилася
практично
незміненою
при
одночасному
застосуванні
з фенобарбіталом
та естрогеном.

Фармакокінетичні
властивості дигоксину
або теофіліну
не
змінювалися
при
одночасному
застосуванні
з
клопідогрелем.

Антацидні
засоби
не впливали
на рівень
абсорбції
клопідогрелю.

Дані,
отримані у
ході
досліджень
мікросом
печінки
людини,
свідчать про
те, що карбоксильні
метаболіти
клопідогрелю
можуть
пригнічувати
активність
цитохрому Р450
2С9. Це може
потенційно
підвищувати
рівні у
плазмі таких
лікарських
засобів як фенітоїн
і толбутамід
та НПЗП,
які
метаболізуються
за допомогою
цитохрому Р450
2С9.
Незважаючи
на це, результати
дослідження
CAPRIE свідчать, що
фенітоїн і
толбутамід
можна
безпечно застосовувати
одночасно з
клопідогрелем.

Лікарські
засоби, які є
субстратами
ферменту CYP2C8. Було
показано, що
клопідогрель
збільшує
експозицію
репаглініду
у здорових
добровольців.
Дослідження in vitro
продемонстрували,
що це
збільшення
експозиції
репаглініду
обумовлене
інгібуванням
ферменту CYP2C8
глюкуронідним
метаболітом
клопідогрелю.
З огляду на
ризик
збільшення
концентрацій
в плазмі
крові,
одночасне
застосування
клопідогрелю
та
лікарських
засобів, які
виводяться з
організму
переважно за
допомогою
метаболізму,
опосередкованого
ферментом CYP2C8
(таких як
репаглінід,
паклітаксел),
потребує
обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

За
винятком
інформації
щодо
взаємодії зі специфічними
лікарськими
засобами,
наведеної
вище,
дослідження
щодо
взаємодії клопідогрелю
з
лікарськими
засобами, які
зазвичай
призначають
хворим на
атеротромбоз,
не
проводилися.
Однак
пацієнти, які
брали участь
у клінічних
дослідженнях
клопідогрелю,
застосовували
одночасно інші
препарати,
включаючи
діуретики,
бета-блокатори,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту,
антагоністи
кальцію,
засоби, що
знижують
рівень
холестерину,
коронарні
вазодилататори,
антидіабетичні
засоби (включаючи
інсулін),
протиепілептичні
засоби та антагоністи
GPIIb/IIIa, без ознак
клінічно
значущої
побічної дії.

У
пацієнтів з
ВІЛ-інфекцією,
які
отримували
антиретровірусну
терапію (АРТ),
посилену ритонавіром
або кобіцистатом,
було
продемонстровано
суттєво нижчі
рівні
активного
метаболіту
клопідогрелю
та зменшене
пригнічення
агрегації тромбоцитів.
Хоча
клінічна
значущість
цих даних
остаточно не
з’ясована,
надходили спонтанні
повідомлення
про випадки
реоклюзії
після усунення
обструкції
судин або
виникнення
тромботичних
подій на тлі
застосування
навантажувальної
схеми лікування
клопідогрелем
у пацієнтів з
ВІЛ-інфекцією,
які
отримували
посилену АРТ.
Концентрації
клопідогрелю
та середні
рівні
пригнічення
агрегації
тромбоцитів можуть
знижуватися
при
одночасному
застосуванні
ритонавіру. У
зв’язку з цим
одночасне
застосування
клопідогрелю
разом із
посиленою
АРТ не
рекомендується.

Особливості
застосування.

Кровотеча
та
гематологічні
розлади

Через
ризик
розвитку
кровотечі та
гематологічних
побічних дій
слід негайно
провести
розгорнутий
аналіз крові
та/або інші відповідні
тести, якщо
під час
застосування
препарату
спостерігаються
симптоми, що
свідчать про
можливість
кровотечі
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Як
і інші
антитромбоцитарні
засоби,
клопідогрель
слід
обережно застосовувати
пацієнтам з
підвищеним
ризиком
кровотечі
внаслідок
травми,
хірургічного
втручання
або інших
патологічних
станів, а
також у разі
застосування
пацієнтами
АСК,
гепарину,
інгібіторів
глікопротеїну
IIb/IIIа або
нестероїдних
протизапальних
препаратів
(НПЗП), у тому
числі
інгібітори
ЦОГ-2 або
селективні інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну (СІЗЗС),
або інші
лікарські
засоби, такі
як пентоксифілін,
застосування
яких супроводжується
підвищенням
ризику геморагічних
явищ (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Необхідно
уважно
стежити за
проявами у пацієнтів
симптомів
кровотечі, у
тому числі
прихованої
кровотечі,
особливо у
перші тижні
лікування
та/або після
інвазійних процедур
на серці та
хірургічних
втручань. Одночасне
застосування
клопідогрелю
з пероральними
антикоагулянтами
не рекомендується,
оскільки він
може
посилити
інтенсивність
кровотеч
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

У
випадку
планового
хірургічного
втручання, коли
антитромбоцитарний
ефект є
тимчасово
небажаним, лікування
клопідогрелем
слід
припинити за
7 днів до
операції.
Пацієнти
повинні повідомляти
лікарям (у
тому числі
стоматологам)
про те, що
вони
приймають
клопідогрель,
перед
призначенням
їм будь-якої
операції або
перед
застосуванням
нового
лікарського засобу.
Клопідогрель
подовжує
тривалість
кровотечі,
тому його
слід
обережно
застосовувати
пацієнтам з
підвищеним
ризиком
кровотечі
(особливо
шлунково-кишкової
та
внутрішньоочної).

Хворих
слід
попередити,
що під час
лікування
клопідогрелем
(окремо або у
комбінації з
АСК)
кровотеча
може
зупинятися
пізніше, ніж
завичай, і що
вони повинні
повідомляти
лікаря про кожен
випадок
незвичної (за
місцем або
тривалістю)
кровотечі.

Тромботична
тромбоцитопенічна
пурпура (ТТП)

Дуже
рідко
спостерігалися
випадки ТТП
після
застосування
клопідогрелю,
іноді навіть
після його
короткочасного
застосування.
ТТП
проявляється
тромбоцитопенією
та
мікроангіопатичною
гемолітичною
анемією з неврологічними
проявами,
нирковою
дисфункцією
або гарячкою.
ТТП
потенційно є
станом, що
загрожує
життю та
потребує
негайного лікування,
зокрема
плазмафорезом.

Набута
гемофілія

Повідомлялося
про випадки
розвитку
набутої
гемофілії
після
застосування
клопідогрелю.
У випадках
підтвердженого
ізольованого
збільшення
АЧТЧ
(активованого
часткового
тромбопластинового
часу), що
супроводжується
або не
супроводжується
кровотечею,
питання про
діагностування
набутої гемофілії
повинно бути
розглянуто.
Пацієнти, з
підтвердженим
діагнозом
набутої
гемофілії
повинні знаходитися
під наглядом
лікаря і
отримувати
лікування,
застосування
клопідогрелю
повинно бути
припинено.

Нещодавно
перенесений
ішемічний
інсульт

Через
недостатність
даних не
рекомендується
призначати
клопідогрель
у перші 7 днів
після
гострого
ішемічного
інсульту.

Цитохром
Р450 2 С19 (CYP2C19)

Фармакогенетика:
за даними
медичної
літератури, у
пацієнтів із
генетично
зниженою функцією
CYP2C19
спостерігається
менша концентрація
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі та
менш
виражений
антитромбоцитарний
ефект при
застосуванні
рекомендованих
доз клопідогрелю.

Оскільки
клопідогрель
перетворюється
у свій
активний
метаболіт
частково під
дією CYP2C19, то
застосування
препаратів,
які знижують
активність
цього
ферменту,
найімовірніше,
призведе до
зменшення
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі
крові. Клінічне
значення
цієї
взаємодії не
з’ясоване. Тому
як
запобіжний
захід слід
уникати
одночасного
застосування
сильних та
помірних
інгібіторів
CYP2C19 (див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
перелік
інгібіторів
CYP2C19 наведений у
розділі
«Фармакокінетика»).

Субстрати
CYP2C8

Потрібна
обережність для
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
клопідогрель
та лікарські
засоби, які є субстратами
CYP2C8 (див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Перехресна
реактивність
поміж
тієнопіридинів

Пацієнтів
слід
перевірити
щодо
наявності в
анамнезі
гіперчутливості
до інших тієнопіридинів
(таких як клопідогрель,
тиклопідин,
прасугрель),
тому що
надходили повідомлення
про
перехрестну
реактивність
поміж
тієнопіридинів
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Застосування
тієнопіридинів
може
призвести до
виникнення
від легких до
важких
алергічних
реакцій,
таких як
висип, набряк
Квінке, або
гематологічних
реакцій,
таких як
тромбоцитопенія
і
нейтропенія. Пацієнти,
які в
минулому
мали в
анамнезі алергічні
реакції та/або
гематологічні
реакції на
один тієнопіридин,
можуть мати
підвищений
ризик
розвитку тієї
ж або іншої
реакції на
інший
тієнопіридин.
Рекомендується
моніторинг щодо
наявності
ознак
гіперчутливості
у пацієнтів з
відомою
алергією на
тієнопіридини.

Порушення
функції
нирок

Терапевтичний
досвід
застосування
клопідогрелю
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
обмежений,
тому таким
пацієнтам
препарат
слід
призначати з
обережністю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Порушення
функції
печінки

Досвід
застосування препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки
середньої
тяжкості та
можливістю виникнення
геморагічного
діатезу
обмежений.
Тому таким
хворим
клопідогрель
слід
призначати з
обережністю  (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Допоміжні
речовини

КЛОПІДОГРЕЛЬ-САНОФІ
містить
лактозу.
Пацієнтам з
такими
рідкісними
спадковими
захворюваннями
як
непереносимість
галактози,
дефіцит
лактази
Лаппа або
порушення
мальабсорбції
глюкози-галактози
не слід
приймати цей
препарат.

КЛОПІДОГРЕЛЬ-САНОФІ
містить олію
рицинову
гідрогенізовану,
яка може
спричиняти
розлад
шлунка та
діарею.

Особливі
застереження
щодо
застосування

Пацієнтам
слід
обов’язково
повідомляти
лікарям про
те, що вони
приймають антиретровірусні
препарати
(лікарські засоби
для
лікування
ВІЛ-інфекцій).

Особливі
застереження
щодо
залишків та відходів.
Невикористаний
препарат або
відходи потрібно
знищити
відповідно до
місцевих
вимог.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Через
відсутність
клінічних
даних щодо застосування
клопідогрелю
у період
вагітності
небажано
призначати
препарат
вагітним
жінкам (застережний
захід).

Досліди
на тваринах
не виявили
прямого або
опосередкованого
негативного
впливу на
вагітність,
розвиток
ембріона/плода,
пологи та
постнатальний
розвиток (див.
підрозділ
«Доклінічні
дані з
безпеки»).

Невідомо,
чи
екскретується
клопідогрель
у грудне
молоко людини.
У
дослідженнях
на тваринах
було
показано, що
він
екскретується
в грудне
молоко, тому
під час
лікування
препаратом
КЛОПІДОГРЕЛЬ-САНОФІ
годування
груддю слід
припинити.

Фертильність. Під час
досліджень
на
лабораторних
тваринах не
було
виявлено
негативного
впливу клопідогрелю
на фертильність.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Клопідогрель
не впливає
або має
незначний
вплив на швидкість
реакції при
керуванні автотранспортом
або роботі з
іншими механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі
та хворі
літнього
віку. КЛОПІДОГРЕЛЬ-САНОФІ
призначати
по 75 мг 1 раз на
добу,
незалежно
від прийому
їжі.

У
хворих із
гострим
коронарним
синдромом без підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
зубця Q на ЕКГ)
лікування
клопідогрелем
розпочинати
з
одноразової
навантажувальної
дози 300 мг, а
потім
продовжувати
дозою 75 мг 1 раз
на добу (з
ацетилсаліциловою
кислотою (АСК)
у дозі 75-325 мг на
добу).
Оскільки
застосування
більш
високих доз
АСК підвищує
ризик кровотечі,
не
рекомендується
не перевищувати
дозу АСК 100 мг.

Оптимальна
тривалість
лікування
формально не
встановлена.
Результати
клінічних досліджень
свідчать на
користь
застосування
препарату до
12 місяців, а
максимальний
ефект
спостерігався
через 3 місяці
лікування.

У хворих із
гострим  інфарктом
міокарда з
підйомом
сегмента ST
клопідогрель
призначати
по 75 мг один
раз на добу, розпочинати
з
одноразової
навантажувальної
дози 300 мг у
комбінації з
АСК, із
застосуванням
тромболітичних
препаратів
або без них.
Лікування
хворих віком
від

75 років розпочинати
без
навантажувальної
дози
клопідогрелю.
Комбіновану
терапію слід розпочинати
якомога
раніше після
появи симптомів
і
продовжувати
принаймні 4
тижні.
Користь від
комбінації
клопідогрелю
з АСК довше 4-х
тижнів при
цьому
захворюванні
не вивчалася.

Пацієнтам
з
фібриляцією
передсердь
клопідогрель
застосовувати
в
однократній
добовій дозі

75 мг. Разом із
клопідогрелем
слід
розпочати та
продовжувати
застосування
АСК (у дозі 75-100 мг
на добу) (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

У
випадку
пропуску
прийому дози:

−
якщо
з моменту,
коли
потрібно
було приймати
чергову дозу,
минуло менше
12 годин,
пацієнт має
негайно
прийняти
пропущену
дозу, а наступну
дозу вже
приймати у
звичний час;

−
якщо
минуло
більше 12
годин,
пацієнту
слід
прийняти
наступну
чергову дозу
у звичний час
і не
подвоювати
дозу для компенсування
пропущеної
дози.

Ниркова
недостатність.
Терапевтичний
досвід
застосування препарату
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
обмежений
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Печінкова
недостатність.
Терапевтичний
досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки
середньої
тяжкості та
можливістю
виникнення
геморагічного
діатезу
обмежений (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.

Клопідогрель
не слід
застосовувати
дітям,
оскільки немає
даних щодо
ефективності
препарату для
цієї вікової
категорії
пацієнтів (див.
розділ
«Фармакодинаміка»).

Передозування.

При
передозуванні
клопідогрелю
може спостерігатися
подовження
часу
кровотечі з наступними
ускладненнями.
У разі
виникнення
кровотечі
рекомендується
симптоматичне
лікування.

Антидот
фармакологічної
активності
клопідогрелю
невідомий.
При
необхідності
негайного
коригування
подовженого
часу кровотечі
дія
клопідогрелю
може бути
припинена
переливанням
тромбоцитарної
маси.

Побічні
реакції.

Короткий
опис профілю
безпеки.

Безпека
застосування
клопідогрелю
досліджена у
більш ніж 44000
пацієнтів,
які взяли участь
у клінічних
дослідженнях
(з них у більше
ніж 12000 осіб
курс
лікування
тривав 1 рік і
довше).
Клінічно
значущі
побічні дії,
що спостерігалися
у
дослідженнях
CAPRIE, CURE, CLARITY, COMMIT та ACTIVE-A,
описані нижче.
У
дослідженні
CAPRIE дія
клопідогрелю
у дозі 75 мг на
добу загалом
була
порівнянною
з дією АСК у
дозі 325 мг на
добу
незалежно
від віку,
статі або
раси хворих.

Крім
даних
клінічних
досліджень,
враховували
дані про
побічні
реакції під
час застосування
препарату у
клінічній
практиці.

Кровотеча
була
найпоширенішою
побічною реакцією,
що
спостерігалася
як у клінічних
дослідженнях,
так і у
постмаркетинговому
періоді, під
час яких вона
найчастіше
виникала у
перший
місяць лікування.

У дослідженні
CAPRIE у
пацієнтів,
які
застосовували
клопідогрель
або АСК,
загальна
частота
кровотечі становила
9,3 %. Частота
виникнення
тяжких випадків
кровотеч була
однаковою
для
клопідогрелю
та АСК.

У
дослідженні
CURE не
спостерігалося
збільшення
частоти виникнення
великих
кровотеч при
застосуванні
комбінації
клопідогрель
+ АСК упродовж
7 днів після
проведення
операції
аортокоронарного
шунтування у
пацієнтів, які
припинили
лікування
більш ніж за 5
днів до
хірургічного
втручання. У
пацієнтів,
які продовжували
лікування
продовж 5
днів до операції
аортокоронарного
шунтування,
частота
виникнення
цього явища
становила 9,6 % у групі
клопідогрель
+ АСК та 6,3 % у
групі плацебо
+ АСК.

У
дослідженні CLARITY
спостерігалося
загальне
підвищення
частоти
виникнення
кровотеч у
групі, яка
приймала
клопідогрель
+ АСК,
порівняно з
групою, яка
отримувала
плацебо + АСК.
Частота
виникнення
великої
кровотечі була
подібною в
обох групах.
Ця величина
була стійкою
у підгрупах
пацієнтів, що
відрізнялися
за
початковими
параметрами
і типом
фібринолітика
або гепаринотерапії.

У
дослідженні
COMMIT
загальна
частота
виникнення
великих нецеребральних
або
церебральних
кровотеч була
низькою і
подібною в
обох групах.

У
дослідженні
ACTIVE-А частота
виникнення
великих
кровотеч була
вищою у
групі, яка
отримувала
клопідогрель
+ АСК,
порівняно з
групою, яка
отримувала плацебо
+ АСК (6,7 % проти 4,3 %).
В обох групах
великі кровотечі
були
переважно
екстракраніального
походження (5,3 %
у групі
клопідогрель
+ АСК, 3,5 % у групі
плацебо + АСК),
в основному
шлунково-кишкові
кровотечі (3,5 %
проти 1,8 %). Спостерігалося
збільшення
кількості
внутрішньочерепних
кровотеч у
групі
клопідогрель
+ АСК
порівняно з
групою
плацебо + АСК (1,4
% проти 0,8 %
відповідно).
Між цими
групами не
було
виявлено
статистично
достовірної
різниці у
частоті
виникнення летальних
кровотеч (1,1 % у
групі
клопідогрель
+ АСК та 0,7 % у
групі
плацебо + АСК),
а також
геморагічного
інсульту (0,8 % та
0,6 % відповідно).

Список
побічних
реакцій у
вигляді
таблиці.

Побічні
ефекти, які
спостерігалися
під час
клінічних
досліджень
або при
застосуванні
засобу в
клінічній
практиці,
наведені у
таблиці 1.
Побічні
реакції
розподілені
за системою
органів, частота
їх
виникнення
визначена
таким чином: часто
(від >
1/100 до <1/10),
нечасто (від > 1/1000 до <1/100),
рідко (від > 1/10000 до <1/1000),
дуже рідко (<
1/10000), частота
невідома. Для
кожного
класу
системи
органів
побічні
ефекти
представлені
в порядку зниження
їх тяжкості.

Таблиця
1

Системи
органів

Поширені

Непоширені

Рідко
поширені

Дуже
рідко
поширені,
частота
невідома*

З боку
крові та
лімфатичної
системи

Тромбоцитопенія,
лейкоцитопенія,
еозинофілія

Нейтропенія,
включаючи
тяжку
нейтропенію

Тромботична
тромбоцитопенічна
пурпура (ТТП)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
апластична
анемія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
тяжка
тромбоцитопенія,
набута
гемофілія А, гранулоцитопенія,
анемія

З боку
серця

Коуніс-синдром
(вазоспастична
алергічна стенокардія/
алергічний
інфаркт
міокарда) як
наслідок
реакції
підвищеної
чутливості
до клопідогрелю*

З боку
імунної
системи

Сироваткова
хвороба,
анафілактоїдні
реакції,
перехрестна
гіперчутливість
поміж тієнопіридинів
(таких як тиклопідин,
прасугрель)
(див. розділ
«Особливості
застосування»)*

Психічні
порушення

Галюцинації,
сплутаність
свідомості

З боку
нервової
системи

Внутрішньочерепні
кровотечі (у
деяких випадках
– з
летальним наслідком),
головний
біль,
парестезія,
запаморочення

Зміна
смакового
сприйняття

З боку
органів
зору

Кровотеча
в ділянку
ока
(кон’юнктивальна,
окулярна,
ретинальна)

З боку
органів
слуху та
лабіринту

Вертиго

З боку
судин

Гематома

Тяжкий
крововилив,
кровотеча з
операційної
рани,
васкуліт,
артеріальна
гіпотензія

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння

Носова
кровотеча

Кровотечі
респіраторних
органів
(кровохаркання,
легеневі
кровотечі),
бронхоспазм,
інтерстиціальний
пневмоніт,
еозинофільна
пневмонія

З боку
шлунково-кишкового
тракту

Шлунково-кишкові
кровотечі,
діарея,
абдоміналь-ний
біль,
диспепсія

Виразка
шлунка та
дванадцятипалої
кишки, гастрит,
блювання,
нудота,
запор,
метеоризм

Ретроперито-неальний
крововилив

Шлунково-кишкові
та
ретроперитонеальні
кровотечі з
летальним
наслідком,
панкреатит,
коліт
(зокрема
виразковий
або лімфоцитарний),
стоматит

З боку
гепатобіліар-

ної
системи

Гостра
печінкова
недостатність,
гепатит, аномальні
результати
показників
функції
печінки

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин

Підшкірний
крововилив

Висипання,
свербіж,
внутрішньошкірні
крововиливи
(пурпура)

Бульозний
дерматит
(токсичний

епідермальний

некроліз,
синдром
Стівенса–Джонсона,
мультиформна
еритема,
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(ГГЕП),
ангіоневротичний
набряк, еритематозне
висипання,
кропив’янка,
медикаментозний
синдром
гіперчутливості,
медикаментозні
висипання з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS
синдром), еритематозні
або
ексфоліативні
висипання, екзема,
плескатий
лишай

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної тканини

Кістково-м’язові
крововиливи
(гемартроз), артрит,
артралгія,
міалгія

З боку
нирок та
сечовивідних
шляхів

Гематурія

Гломерулонефрит,
підвищення
рівня креатиніну
в крові

З боку
репродуктивної
системи та
молочних залоз

Гінекомастія

Загальні
розлади і
реакції у
місці
введення

Кровотечі
у місці
ін’єкції

Гарячка

Зміни у
результатах
лабораторних
досліджень

Подовження
часу
кровотечі,
зниження
кількості
нейтрофілів
і
тромбоцитів

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції
після схвалення
лікарського
засобу
дозвільними органами
є важливою
процедурою.
Це дозволяє
здійснювати
постійний
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
застосування
цього
лікарського
засобу.
Медичних працівників
просять повідомляти
про усі
підозрювані
побічні реакції
через
національні
системи
повідомлень.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.
Не потребує
особливих
умов
зберігання.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка. № 14 (14х1): по 14
таблеток у
блістері, по 1
блістеру в
картонній
коробці.

№ 30
(30х1), № 90 (30х3): по 30
таблеток у
блістері, по 1
або по 3 блістери
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
Санофі
Вінтроп
Індастріа.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності. 1,
ру де ля Вірж,
Амбаре ет
Лаграв 33565 - КАРБОН
БЛАН СЕДЕКС,
Франція.

Заявник.

ТОВ
«Санофі-Авентіс
Україна».

Місцезнаходження
заявника.

Україна,
01033, м. Київ, вул.
Жилянська, 48-50А.