ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МОГИНИН®

(MOGININ®)

Склад:

діюча
речовина: силденафіл
(sildenafil);

1 таблетка
містить силденафілу
цитрату у
перерахуванні
на силденафіл
50 мг
або 100 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
дикальцію
фосфат
безводний, натрію
кроскармелоза, гіпромелоза,
магнію
стеарат, покриття
Opadry 03К80814  блакитний:
гіпромелоза,
титану
діоксид (Е 171), триацетин,
індигокармін
(Е 132).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: круглі,
двоопуклі, гладкі
з обох боків таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою блакитного
кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Засоби, що
застосовуються
при
еректильній
дисфункції.
Силденафіл.
Код АТХ G04B Е03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії. Силденафіл
− препарат
для
перорального
застосування,
призначений
для лікування
еректильної
дисфункції. При
сексуальному
збудженні
препарат
відновлює
знижену
еректильну
функцію
шляхом
посилення
притоку крові
до пеніса.

Фізіологічний
механізм, що
зумовлює
ерекцію,
включає
вивільнення
оксиду азоту
(NO) у кавернозних
тілах під
час
сексуального
збудження.
Вивільнений оксид
азоту
активує
фермент
гуанілатциклазу,
що стимулює підвищення
рівня
циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) що, у
свою чергу,
викликає розслаблення
гладком’язової
мускулатури
кавернозних
тіл, сприяючи
притоку крові.

Силденафіл
є потужним та
селективним
інгібітором
цГМФ-специфічної
фосфодіестерази
5 (ФДЕ5) у
кавернозних
тілах, де ФДЕ5
відповідає
за розпад
цГМФ. Ефекти
силденафілу
на ерекцію мають
периферичний
характер.
Силденафіл
не спричиняє
безпосередньої
релаксаційної дії
на
ізольовані
кавернозні тіла
людини, але
потужно
посилює
розслаблювальну дію NO на цю
тканину. При
активації
метаболічного
шляху NO/цГМФ,
що
відбувається
при статевій
стимуляції,
інгібування
силденафілом
ФДЕ5 призводить
до підвищення
рівня цГМФ у
кавернозних
тілах. Таким
чином, для
того, щоб
силденафіл
викликав
необхідний
фармакологічний
ефект, необхідне
сексуальне
збудження.

Вплив
на
фармакодинаміку. Відомо,
що силденафіл є селективним до ферменту ФДЕ5, який
приймає активну
участь у
процесі ерекції.
Ефект
силденафілу
на ФДЕ5
потужніший, ніж на
інші відомі
фосфодіестерази.
Цей ефект у 10 раз
потужніший,
ніж ефект на
ФДЕ6, що
бере участь у
процесах
фотоперетворення
у сітківці.
При
застосуванні
максимальних
рекомендованих
доз
селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 80 разів
перевищує
його
селективність
до ФДЕ1, у 700 разів
вища, ніж до
ФДЕ2, ФДЕ3, ФДЕ4,
ФДЕ7, ФДЕ8, ФДЕ9, ФДЕ10
та ФДЕ11.
Зокрема,
селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 4000 разів
перевищує
його
селективність
до ФДЕ3 –
цГМФ-специфічної
ізоформи
фосфодіестерази,
що бере
участь у
регуляції
серцевої
скоротливості.

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Силденафіл
швидко
абсорбується.
Максимальна
плазмова
концентрація
препарату
досягається
протягом 30-120 хвилин
(із медіаною 60 хвилин) після
його
перорального
застосування
натще.
Середня
абсолютна біодоступність
після
перорального
застосування
становить 41 % (з
діапазоном
значень від 25
до 63 %). У
рекомендованому
діапазоні
доз (від 25 до 100
мг) показники
AUC та Сmax
силденафілу після
його
перорального
застосування
підвищуються
пропорційно
до дози.

При
застосуванні
силденафілу під час
прийому їжі ступінь
абсорбції
знижується
із середнім
подовженням Tmax
до 60 хвилин
і середнім
зниженням Cmax
на 29 %.

Розподіл. Середній
рівноважний
об’єм
розподілу (Vd)
становить 105 літрів,
що свідчить
про розподіл
препарату в
тканинах
організму. Після
однократного
перорального
застосування
силденафілу
в дозі 100 мг середня
максимальна
загальна
плазмова
концентрація
силденафілу
становить приблизно
440 нг/мл
(коефіцієнт
варіації становить
40 %).
Оскільки зв’язування
силденафілу
та його
головного N-десметил-метаболіту
з білками
плазми досягає
96 %,
середня
максимальна
плазмова
концентрація
вільного
силденафілу
досягає 18 нг/мл (38 нмоль).
Ступінь
зв’язування
з білками плазми
не залежить
від загальної
концентрації
силденафілу.

У
здорових
добровольців,
які
застосовували
силденафіл
однократно в
дозі 100 мг,
через
90 хвилин в
еякуляті
визначалося
менше 0,0002 % (в середньому
188 нг)
застосованої
дози.

Метаболізм.
Метаболізм
силденафілу здійснюється,
головним
чином,
за участю
мікросомальних
ізоферментів
печінки CYP3A4
(головний
шлях) та CYP2C9
(другорядний
шлях).
Головний
циркулюючий
метаболіт
утворюється
шляхом
N-деметилювання
силденафілу.
Селективність
метаболіту відносно ФДЕ5 порівнянна з
селективністю
силденафілу,
а активність
метаболіту відносно
ФДЕ5
становить
приблизно 50 % від
активності
вихідної
речовини.
Плазмові
концентрації
цього
метаболіту
становлять
приблизно 40 % від
концентрацій
силденафілу
у плазмі крові.
N-деметильований
метаболіт
зазнає
подальшого
метаболізму, а
період його
напіввиведення
дорівнює приблизно
4 години.

Елімінація. Загальний
кліренс
силденафілу
становить 41 л/годину, що зумовлює
тривалість
його
періоду
напіввиведення
3-5 годин.
Як після
перорального,
так і після
внутрішньовенного
застосування
силденафіл у
вигляді
метаболітів виділяється,
головним
чином,
із калом
(приблизно 80 % від
введеної
перорально
дози) та
меншою мірою − з сечею
(приблизно 13 % від
введеної
перорально
дози).

Фармакокінетика
у особливих
груп
пацієнтів.

Пацієнти
літнього
віку. У здорових
добровольців
літнього
віку (віком
від 65 років)
відзначалося
зниження
кліренсу силденафілу,
що
зумовлювало
підвищення
плазмових
концентрацій
силденафілу
та його активного
N-деметильованого
метаболіту приблизно
на 90 %
порівняно з
відповідними
концентраціями
у здорових
добровольців
молодшого віку
(18-45 років). У
зв’язку із
віковими
відмінностями
у зв’язуванні
з білками
плазми крові
відповідне
підвищення
плазмової
концентрації
вільного
силденафілу
становило приблизно
40 %.

Ниркова
недостатність. У
добровольців
із
порушеннями
функції нирок
легкого та
помірного
ступеня
(кліренс креатиніну
30-80 мл/хв)
фармакокінетика
силденафілу
залишалася
незміненою
після його
однократного
перорального
застосування
у дозі 50 мг. Середні
AUC та Cmax
N-деметильованого
метаболіту
підвищувалися
на 126 % та 73 %
відповідно
порівняно з
такими
показниками
у
добровольців
такого ж віку
без порушень
функції
нирок. Однак
через високу
індивідуальну
варіабельність
ці відмінності
не були
статистично
значущими. У
добровольців
із тяжкими
порушеннями
функції
нирок
(кліренс креатиніну
нижче 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижувався,
що призводило
до середніх
підвищень AUC
та Cmax на 100 % та
88 %
відповідно
порівняно із
добровольцями
такого ж віку
без порушень
функції
нирок. Крім
того, значення
AUC та Cmax N-деметильованого
метаболіту
значуще підвищувалися
на 79 % та 200 %
відповідно.

Печінкова
недостатність. У
добровольців
із цирозом
печінки
легкого та
помірного
ступеня
(класів А та В
за класифікацією
Чайлда-П’ю)
кліренс
силденафілу
знижувався,
що
призводило
до
підвищення AUC
(84 %) та Cmax (47 %)
порівняно з
добровольцями
такого ж віку
без порушень
функцій
печінки.
Фармакокінетика
силденафілу
у пацієнтів
із порушеннями
функцій
печінки
тяжкого
ступеня не
вивчалася.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
Могинин®
рекомендується
застосовувати
чоловікам із
еректильною
дисфункцією,
яка визначається
як
нездатність
досягти або
підтримати
ерекцію
статевого
члена, необхідну
для
успішного
статевого
акту.

Для ефективної дії препарату
Могинин® потрібне
сексуальне
збудження.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість
до активної
речовини або
будь-якої з
допоміжних
речовин
препарату.

–
Одночасне
застосування
із донорами
оксиду азоту
(такими як
амілнітрит)
або нітратами
у будь-якій
формі
протипоказане,
оскільки
відомо, що
силденафіл
має вплив на
шляхи
метаболізму
оксиду
азоту/циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) та
потенціює
гіпотензивний
ефект
нітратів.

–
Одночасне
застосування
інгібіторів
ФДЕ5 (у тому
числі
силденафілу)
зі
стимуляторами
гуанілатциклази,
такими як ріоцигуат,
протипоказане,
оскільки
може призвести
до
симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

–
Стани,
при яких не
рекомендована
сексуальна активність
(наприклад
тяжкі
серцево-судинні
розлади, такі як
нестабільна
стенокардія
та серцева недостатність
тяжкого
ступеня).

–
Втрата
зору
на одне око
внаслідок
неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії
зорового нерва
незалежно
від того, пов’язана
ця патологія
із
попереднім
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи ні.

–
Наявність
таких
захворювань,
як порушення
функції
печінки
тяжкого
ступеня,
артеріальна
гіпотензія
(артеріальний
тиск нижче 90/50 мм
рт. ст.),
нещодавно
перенесений
інсульт або інфаркт
міокарда та
відомі
спадкові
дегенеративні
захворювання
сітківки,
такі як
пігментний
ретиніт (невелика
кількість
таких
пацієнтів
має
генетичні
розлади
фосфодіестераз
сітківки), оскільки
безпека
силденафілу
не
досліджувалася
у таких підгрупах
пацієнтів.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
силденафіл.

Дослідження in vitro.

Метаболізм
силденафілу
відбувається
переважно за
участю ізоформи 3А4
(головний
шлях) та
ізоформи 2С9
(другорядний
шлях)
цитохрому Р450
(CYP). Тому
інгібітори
цих
ізоферментів
можуть
знижувати
кліренс
силденафілу, а
індуктори
цих
ізоферментів
можуть підвищувати
кліренс
силденафілу.

Дослідження in vivo.

Продемонстровано
зниження
кліренсу
силденафілу
при його одночасному
застосуванні
з
інгібіторами
CYP3A4 (такими
як
кетоконазол,
еритроміцин,
циметидин). Хоча
при
одночасному
застосуванні
силденафілу
та
інгібіторів
CYP3A4 зростання
частоти
побічних
явищ не
спостерігалося,
рекомендована
початкова
доза
силденафілу становить
25 мг.

Одночасне
застосування
інгібітору
ВІЛ-протеази
ритонавіру,
дуже
потужного інгібітора
Р450, у стані рівноважної
концентрації
(500 мг 1 раз на
добу) та
силденафілу
(разова доза 100 мг)
призводило
до
підвищення Cmax
силденафілу
на 300 % (у 4 рази) та
підвищення
плазмової AUC
силденафілу
на 1000 % (у 11 разів).
Через 24 години
плазмові рівні
силденафілу
все ще
становили
приблизно 200 нг/мл
порівняно з
рівнем
приблизно 5 нг/мл,
характерним
для
застосування
силденафілу
окремо, що
відповідає
значному впливу
ритонавіру
на широкий
спектр
субстратів
Р450.
Силденафіл
не впливає на
фармакокінетику
ритонавіру. З огляду
на ці
фармакокінетичні
дані одночасне
застосування
силденафілу
та ритонавіру
не
рекомендується (див.
розділ
«Особливості
застосування»); в
будь-якому
випадку
максимальна
доза силденафілу
за жодних
обставин не
повинна
перевищувати
25 мг
протягом 48 годин.

Одночасне
застосування
інгібітора
ВІЛ-протеази
саквінавіру,
інгібітора CYP3A4, у дозі, що
забезпечує рівноважну
концентрацію
(1200 мг
тричі на
добу),
та
силденафілу
(100 мг разово)
призводило
до
підвищення Cmax
силденафілу
на 140 % та
збільшення
системної
експозиції (AUC)
силденафілу
на 210 %. Не
виявлено
впливу
силденафілу
на фармакокінетику
саквінавіру (див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).  Передбачається,
що більш потужні
інгібітори CYP3A4,
такі як
кетоконазол
та ітраконазол,
будуть мати
більш
виражений вплив.

При
застосуванні
силденафілу (100 мг разово) та
еритроміцину,
помірного
інгібітора CYP3A4, у рівноважному
стані (500 мг двічі на
добу
протягом 5 днів)
спостерігалося
підвищення
системної
експозиції
силденафілу
на 182 % (АUC). У
здорових
добровольців
чоловічої статі не
спостерігалося
впливу
азитроміцину
(500 мг на
добу
протягом 3 діб) на AUC,
Сmax, Tmax,
константу
швидкості
елімінації
та подальший
період
напіввиведення
силденафілу
або його
головного
циркулюючого
метаболіту.
Циметидин
(інгібітор цитохрому
Р450 та
неспецифічний
інгібітор CYP3A4) у
дозі 800 мг при
одночасному
застосуванні
із силденафілом
у дозі 50 мг у
здорових
добровольців
призводив до підвищення
плазмової
концентрації
силденафілу
на 56 %.

Грейпфрутовий
сік є слабким
інгібітором
CYP3A4 у стінці
кишечнику і може
викликати
помірне
підвищення
плазмових
рівнів
силденафілу.

Однократне
застосування
антацидних
засобів
(магнію
гідроксиду/алюмінію
гідроксиду)
не впливало на біодоступність
силденафілу.

Хоча досліджень
специфічної
взаємодії із
усіма лікарськими
засобами не
проводилося,
за даними
популяційного
фармакокінетичного
аналізу
фармакокінетика
силденафілу
не змінювалася
при його
одночасному
застосуванні
із лікарськими
засобами, що
належать до
групи
інгібіторів
CYP2C9 (толбутамід,
варфарин,
фенітоїн),
групи
інгібіторів
CYP2D6 (таких як
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну,
трициклічні
антидепресанти),
групи
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків,
петльових та
калійзберігаючих
діуретиків,
інгібіторів
ангіотензинперетворюючого
ферменту,
антагоністів
кальцію,
антагоністів
бета-адренорецепторів
або
індукторів
метаболізму
CYP450 (таких як
рифампіцин,
барбітурати).

Одночасне
застосування
антагоніста
ендотеліну
босентану
(помірний індуктор
CYP3A4, CYP2C9 і,
можливо, CYP2C19) у дозі,
що
забезпечує
рівноважну
концентрацію (125 мг
двічі на добу),
з
силденафілом
у
дозі,
що
забезпечує
рівноважну
концентрацію (80 мг
тричі на
день), призводило
до зниження значень
AUC і Cmax
силденафілу
на 62,6 % та 55,4 %
відповідно. Тому
одночасне
застосування
таких потужних
індукторів CYP3A4,
як рифампін,
може призводити
до більш
вираженого
зниження
концентрації
силденафілу
в плазмі
крові.

Нікорандил
являє собою
гібрид активатора
кальцієвих
каналів та
нітрату.
Нітратний
компонент
зумовлює можливість
його
серйозної
взаємодії з
силденафілом.

Вплив
силденафілу
на інші
лікарські
засоби.

Дослідження
in vitro.

Силденафіл
– слабкий
інгібітор
ізоформ 1А2, 2C9, 2C19, 2D6,
2E1 та 3А4 цитохрому
Р4503А4 (ІК50 > 150 мкмоль).
Оскільки пікова
плазмова
концентрація
силденафілу
дорівнює
приблизно 1
мкмоль, вплив
силденафілу
на
кліренс
субстратів
цих
ізоферментів
малоймовірний.

Відсутні
дані щодо
взаємодії
силденафілу
та таких
неспецифічних
інгібіторів
фосфодіестерази,
як теофілін
та дипіридамол.

Дослідження
in vivo.

Оскільки
відомо, що
силденафіл
має вплив на
метаболізм
оксиду
азоту/циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ), було
встановлено, що
силденафіл
потенціює
гіпотензивну
дію нітратів,
тому його
одночасне
застосування
з донорами
оксиду азоту
або з
нітратами в
будь-якій
формі
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Ріоцигуат.
Існують
доклінічні
дані щодо адитивного
системного
ефекту
зниження артеріального
тиску, при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
ФДЕ5 з
ріцигуатом.
Дані
клінічних
випробувань
продемонстрували,
що ріоцигуат
посилює
гіпотензивну
дію
інгібіторів
ФДЕ5. У
популяційних
дослідженнях
не було
виявлено
свідчень про
наявність
благоприємного
клінічного
ефекту від
сумісного застосування
інгібіторів
ФДЕ5 з
ріоцигуатом.
Одночасне
застосування
ріоцигуату з інгібіторами
ФДЕ5 (у тому
числі з
силденафілом)
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
силденафілу
та блокаторів
α-адренорецепторів
може призвести
до розвитку
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до
цього
пацієнтів.
Така реакція
найчастіше
виникала
протягом 4 годин
після
застосування
силденафілу
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» та «Особливості
застосування»).
У
ході 3
досліджень
специфічної
взаємодії
лікарських
засобів блокатор
альфа-адренорецепторів
доксазозин (4 мг
та 8 мг) та
силденафіл (25 мг,
50 мг та 100 мг)
застосовували
одночасно
пацієнтам із доброякісною
гіперплазією
передміхурової
залози, стабілізація
стану яких
була досягнута
при
застосуванні
доксазозину. У
цих
популяціях
спостерігалося
середнє додаткове
зниження
артеріального
тиску у
положенні
пацієнта
лежачи на 7/7 мм
рт.ст., 9/5 мм рт.ст.
та 8/4 мм рт.ст. і
середнє
зниження
артеріального
тиску у
положенні пацієнта
стоячи на 6/6 мм
рт.ст., 11/4 мм рт.ст.,
4/5 мм рт.ст.
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
силденафілу
та
доксазозину
пацієнтам, стабілізація
стану яких
була
досягнута при
застосуванні
доксазозину,
іноді повідомлялося
про розвиток
симптоматичної
ортостатичної
гіпотензії. У
цих
повідомленнях
йшлося про
випадки запаморочення
та
переднепритомний
стан, але без
синкопе.

Не
спостерігалося
жодних
значущих
взаємодій
при
одночасному
застосуванні
силденафілу (50 мг)
і
толбутаміду
(250 мг) або
варфарину (40 мг),
що метаболізуються
CYP2C9.

Силденафіл
(50 мг) не
призводив до
подовження
часу кровотечі,
спричиненої
застосуванням
ацетилсаліцилової
кислоти (150 мг).

Силденафіл
(50 мг) не
потенціював
гіпотензивну
дію алкоголю у
здорових
добровольців
при середньому
максимальному рівні
етанолу
крові 80 мг/дл.

У
пацієнтів, які
застосовували
силденафіл, не
спостерігалося
жодних
відмінностей
профілю
побічних
ефектів
порівняно з
плацебо при
одночасному
застосуванні
таких класів
гіпотензивних
лікарських
засобів, як
діуретики,
блокатори
бета-адренорецепторів,
інгібітори
АПФ,
антагоністи
ангіотензину
ІІ, антигіпертензивні
лікарські
засоби (судинорозширювальні
та
центральної
дії), блокатори
адренергічних
нейронів,
блокатори кальцієвих
каналів та
блокатори
альфа-адренорецепторів.
У
спеціальному
дослідженні
взаємодії
при
одночасному
застосуванні
силденафілу
(100 мг) та
амлодипіну у пацієнтів із
артеріальною
гіпертензією
спостерігалося
додаткове
зниження
систолічного
артеріального
тиску в положенні
пацієнта
лежачи
на 8 мм рт.ст.
Відповідне
зниження
діастолічного
артеріального
тиску
становило 7 мм рт.ст.
За
величиною ці
додаткові
зниження артеріального
тиску були порівнянними із
тими, що
спостерігалися
при застосуванні
лише
силденафілу
у здорових
добровольців.

Силденафіл
в дозі 100 мг не
впливав на
фармакокінетичні
показники
інгібіторів ВІЛ-протеази,
саквінавіру
та
ритонавіру,
які є
субстратами
CYP3A4.

У здорових
добровольців
чоловічої
статі застосування
силденафілу
у
рівноважному
стані (80 мг тричі
на добу)
призводило
до
підвищення AUC
та Cmax
босентану
(125 мг двічі на
день) на 49,8 % 42 %
відповідно.

Особливості
застосування.

До початку
терапії слід
зібрати
медичний
анамнез пацієнта
та провести
фізикальне
обстеження
для
діагностики
еректильної
дисфункції
та
визначення
її можливих причин.

Фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань.

Оскільки
сексуальна
активність
супроводжується
певним
ризиком з
боку серця,
до початку
будь-якого
лікування
еректильної
дисфункції
лікар має
оцінити стан
серцево-судинної
системи
пацієнта. Силденафіл
чинить
судинорозширювальну дію, що
проявляється
легким та
короткочасним
зниженням
артеріального
тиску (див. розділ
«Фармакодинаміка»). До
призначення
силденафілу
лікар має ретельно
зважити, чи
може такий
ефект
несприятливо впливати на
пацієнтів із
певними
основними
захворюваннями,
особливо у
комбінації
із сексуальною
активністю.
До пацієнтів
із підвищеною
чутливістю
до вазодилататорів
належать
пацієнти із
обструкцією
вивідного
тракту
лівого
шлуночка
(наприклад,
стеноз аорти,
гіпертрофічна
обструктивна
кардіоміопатія)
або пацієнти
із рідкісним
синдромом
мультисистемної
атрофії,
одним із проявів
якої є тяжке
порушення
регуляції артеріального
тиску з боку
вегетативної
нервової
системи.

Силденафіл
потенціює
гіпотензивний
ефект
нітратів (див. розділ
«Протипоказання»).

Повідомлялося
про тяжкі
побічні
реакції з
боку
серцево-судинної
системи,
включаючи
інфаркт
міокарда,
нестабільну
стенокардію,
раптову
серцеву
смерть,
шлуночкову
аритмію,
цереброваскулярні
крововиливи,
транзиторну
ішемічну
атаку,
артеріальну
гіпертензію
та
артеріальну
гіпотензію,
які за часом
збігалися із
застосуванням
силденафілу.
Більшість
пацієнтів
мали при
цьому фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань.
В основному
побічні
реакції
спостерігалися
під час або
одразу після
статевого
акту і лише
кілька
трапилося
невдовзі
після застосування
препарату
без
сексуальної
активності. Тому
неможливо
визначити, чи пов’язаний
розвиток
таких
побічних
реакцій безпосередньо
із факторами
ризику, чи їх
розвиток
зумовлений
іншими
чинниками.

Пріапізм.

Засоби
для
лікування
еректильної
дисфункції, у
тому числі й
силденафіл,
слід призначати
з
обережністю
пацієнтам із
анатомічними
деформаціями
пеніса
(такими як
ангуляція,
кавернозний
фіброз або
хвороба Пейроні)
або
пацієнтам зі
станами, що
сприяють
розвитку пріапізму
(такими як
серпоподібноклітинна
анемія,
множинна
мієлома або
лейкемія).

Є дані щодо
подовженої
ерекції та
пріапізму
при прийомі
силденафілу.

Якщо
ерекція
триває більш
ніж 4 години,
пацієнтам
слід негайно
звернутись
за медичною
допомогою. За
відсутності
негайного
лікування
пріапізм
може
призвести до пошкодження
тканин
пеніса та до
стійкої втрати
потенції.

Одночасне
застосування
з іншими
інгібіторами
ФДЕ5 або
іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції.

Безпека
та
ефективність
одночасного
застосування
силденафілу
з іншими
інгібіторами
ФДЕ5 або
іншими
препаратами
для
лікування гіпертензії
легеневої
артерії, які
містять
силденафіл,
чи з іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції
не вивчалися.
Тому застосування
таких
комбінацій
не рекомендоване.

Вплив
на зір

Повідомлялося про
виникнення
дефектів
зору та випадки
неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії
зорового
нерва при
застосуванні
силденафілу
та інших інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні реакції»).
Пацієнтів
слід
попередити,
що у разі
раптового
порушення
зору
застосовування
препарату
Могинин®
слід
припинити та
негайно
звернутися
до лікаря
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
з
ритонавіром

Одночасне
застосування
силденафілу
та
ритонавіру
не
рекомендується
(див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
з
блокаторами α-адренорецепторів

Пацієнтам,
які
застосовують
блокатори α-адренорецепторів,
застосовувати
силденафіл
слід з
обережністю,
оскільки
така
комбінація
може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до
цього
пацієнтів. Симптоматична
гіпотензія
зазвичай
виникає
протягом
4 годин після
застосування
силденафілу.
З метою
мінімізації
можливого розвитку
постуральної
гіпотензії у
пацієнтів,
які застосовують
блокатори                            α-адренорецепторів,
їх стан
потрібно
стабілізувати
за допомогою
блокаторів                       α-адренорецепторів
до початку
застосовування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Крім того,
слід
проінформувати
пацієнтів, як
діяти у разі
появи
симптомів
ортостатичної
гіпотензії.

Вплив на
згортання
крові

Дослідження
тромбоцитів
людини продемонстрували,
що in vitro
силденафіл
потенціює
антиагрегаційні
ефекти
натрію
нітропрусиду.
Немає жодної
інформації
щодо безпеки
застосування
силденафілу
пацієнтами
із порушеннями
згортання
крові або
гострою пептичною
виразкою.
Таким чином,
застосування
силденафілу
пацієнтами
цієї групи
можливе лише
після
ретельної
оцінки
співвідношення
користі та
ризиків.

Після
застосування
дози 100 мг
здоровими
добровольцями
не спостерігалося
впливу на
морфологію
чи рухомість
сперматозоїдів
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Втрата
слуху. Лікарям
слід
порадити
пацієнтам
припинити
застосування
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
препарат
Могинин®,
та негайно
звернутися
за медичного
допомогою у разі
раптового
зниження чи
втрати слуху.
Про ці явища,
які також
можуть
супроводжуватися
дзвоном у
вухах та
запамороченням,
повідомлялося
з асоціацією
у часі із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
силденафіл.
Визначити,
пов’язані ці
явища із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи з іншими
факторами
неможливо.

Одночасне
застосування
із гіпотензивними
препаратами. Силденафіл
чинить
системну
судинорозширювальну
дію та може в
подальшому
знижувати
артеріальний
тиск у
пацієнтів,
які
застосовують
гіпотензивні
лікарські
засоби. Є
дані, що при
одночасному
застосуванні
амлодипіну (5 мг
або 10 мг) та
силденафілу
(100 мг)
перорально
спостерігалося
середнє додаткове
зниження
систолічного
тиску на 8 мм рт.ст.
та
діастолічного
– на 7 мм рт.ст.

Захворювання,
що
передаються
статевим шляхом.
Застосування
силденафілу
не захищає
від
захворювань,
що
передаються
статевим
шляхом. Слід
проінструктувати
пацієнтів
щодо
необхідних
запобіжних
засобів для
захисту від
захворювань,
що передаються
статевим
шляхом,
включаючи
вірус імунодефіциту
людини.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
Могинин® не
призначений
для
застосування
жінками.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу
препарату на
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з іншими
механізмами
не
проводилося.

Оскільки
при
застосуванні
силденафілу
повідомлялося
про випадки запаморочення
та порушення
з боку органів зору,
перед тим як
сідати за
кермо
транспортного
засобу або
працювати з
механізмами,
пацієнтам
необхідно з’ясувати, якою є
їхня
індивідуальна
реакція на
застосування
силденафілу.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
застосовувати
перорально.

Дорослі.

Рекомендована
доза силденафілу
становить 50 мг та
застосовується
у разі
необхідності
приблизно за
годину до сексуальної
активності.

Залежно
від ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
100 мг або
знизити до 25 мг
(застосовується
лікарський
засіб у
відповідному
дозуванні). Максимальна
рекомендована
доза
становить 100 мг.

Частота
застосування
максимальної
рекомендованої
дози препарату
становить 1 раз на добу.
При
застосуванні
препарату
Могинин® під
час прийому
їжі дія
препарату
може наставати
пізніше, ніж
при його
застосуванні
натще.

Пацієнти
літнього
віку (≥ 65 років).

Необхідність
у корекції
дози для пацієнтів літнього
віку відсутня.

Пацієнти
із нирковою
недостатністю.

Пацієнтам
із нирковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня тяжкості
(кліренс
креатиніну
від 30 до 80 мл/хв)
рекомендована
доза
препарату є
аналогічною
дозі,
наведеній
вище у
розділі «Дорослі».

Оскільки
у пацієнтів з
нирковою
недостатністю
тяжкого ступеня
(кліренс
креатиніну
нижче 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижений, слід
розглянути
можливість
застосування
дози 25 мг.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити
поступово до 50 мг та до 100 мг.

Пацієнти
із
печінковою
недостатністю.

Оскільки
у пацієнтів
із
печінковою
недостатністю
(наприклад
цирозом)
кліренс силденафілу
знижений, слід
розглянути
можливість
застосування
дози 25 мг (застосовується
лікарський
засіб у
відповідному
дозуванні).
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату при
необхідності
дозу
можна
збільшити
поступово до 50 мг та 100 мг.

Пацієнти,
які
застосовують
інші
лікарські
засоби.

Якщо
пацієнти
одночасно
застосовують
інгібітори CYP3A4
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»),
слід
розглянути
можливість застосування
початкової
дози 25 мг (за
винятком
ритонавіру,
застосування
якого
одночасно із
силденафілом
не рекомендується,
див. розділ
«Особливості
застосування»).

З метою мінімізації
можливого
розвитку
постуральної
гіпотензії у
пацієнтів,
які застосовують
блокатори
α-адренорецепторів,
їх стан
потрібно
стабілізувати
за допомогою
блокаторів
α-адренорецепторів
до початку застосовування
силденафілу.
Також слід розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (див.
розділ
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Діти.

Препарат
не
показаний до
застосування
особам віком
до 18 років.

Передозування.

У ході
клінічних досліджень
за участю
добровольців
під час
застосування
разової дози
силденафілу до
800 мг побічні
реакції були
подібними до
тих, що
спостерігалися
при
застосуванні
силденафілу
у нижчих
дозах, але
зустрічалися
частіше та
були більш
тяжкими.
Застосовування
силденафілу
у дозі 200 мг не
призводило
до підвищення
ефективності,
але
спричиняло
зростання
кількості
випадків
розвитку
побічних
реакцій
(головного
болю, припливів
крові,
запаморочення,
диспепсії,
закладеності
носа,
порушень з
боку органів
зору).

У разі передозування
при
необхідності
вдаються до
звичайних
підтримуючих
заходів.
Прискорення
кліренсу
силденафілу
при гемодіалізі
малоймовірне
з огляду на
високий ступінь
зв’язування
препарату з
білками
плазми крові
та відсутність
елімінації
силденафілу
із сечею.

Побічні
реакції.

Інфекційні
та інвазивні
захворювання: риніт.

З
боку імунної
системи: гіперчутливість.

З
боку
нервової
системи: головний
біль, мігрень,
запаморочення,
сонливість,
гіпестезія, інсульт,
цереброваскулярна
кровотеча,
субарахноїдальна
та внутрішньоцеребральна
кровотеча, тромбоз
судин
головного
мозку, транзиторна
ішемічна
атака,
судоми,
рецидиви судом,
синкопе,
тривога,
транзиторна
глобальна амнезія,
атаксія,
невралгія,
нейропатія,
парестезія,
тремор,
вертиго,
депресія,
безсоння,
аномальні
сновидіння,
зниження
рефлексів.

З
боку органів
зору: порушення
сприйняття
кольору
(хлоропсія,
хроматопсія,
ціанопсія,
еритропсія,
ксантопсія),
розлади зору,
затьмарення
зору, розлади
сльозовиділення
(сухість в
очах,
порушення
сльозовиділення
та
підвищення
сльозовиділення),
біль в очах,
фотофобія,
фотопсія,
гіперемія
очей,
почервоніння
очей,
яскравість
зору,
кон’юнктивіт,
неартеріальна
передня ішемічна
нейропатія
зорового
нерва,
оклюзія судин
сітківки,
ретинальний
крововилив,
артеріосклеротична
ретинопатія,
порушення з
боку
сітківки,
глаукома,
підвищення
внутрішньоочного
тиску,
дефекти поля
зору,
диплопія,
зниження
гостроти
зору, міопія,
астенопія,
плаваючі
помутніння
скловидного
тіла,
порушення з
боку райдужної
оболонки,
мідріаз,
поява сяючих кіл
навколо
джерела
світла (гало)
у полі зору,
набряк очей,
припухлість
очей,
порушення з
боку очей,
гіперемія
кон’юнктиви,
подразнення
очей, аномальні
відчуття в
очах, набряк
повік,
знебарвлення
склери, тимчасова
втрата зору,
печіння в
очах, набряк
сітківки,
судинні
захворювання
сітківки чи
кровотеча, відшарування
склоподібного
тіла, крововилив
у око,
катаракта,
сухість в
очах.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату:
запаморочення,
дзвін у вухах,
глухота,
раптове
зниження чи
втрата слуху,
біль у вухах.

З
боку серцево-судинної
системи: тахікардія,
підвищена
частота
серцевих
скорочень, посилене
серцебиття, раптова
зупинка
серця, раптова
серцева
смерть, інфаркт
міокарда,
шлуночкова
аритмія,
фібриляція
передсердь,
нестабільна
стенокардія, гіпертензія,
гіпотензія, стенокардія,
АV-блокада,
постуральна
гіпотензія,
ішемія
міокарда,
порушення на
ЕКГ,
кардіоміопатія.

З
боку респіраторної
системи,органів
грудної
клітки та
середостіння: закладеність
носа, носова
кровотеча,
закладеність
придаткових
пазух носа, відчуття
стиснення у
горлі, набряк
слизової
оболонки
носа, сухість
у носі,
легенева
кровотеча,
астма,
диспное,
ларингіт,
фарингіт,
синусит,
бронхіт,
посилення
кашлю.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: нудота,
диспепсія, гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба, блювання,
біль у верхній
частині
живота, біль
у животі,
сухість у
роті,
гіпестезія
ротової
порожнини, глосит, коліт,
дисфагія,
гастрит,
гастроентерит,
езофагіт,
стоматит,
порушення
результатів
печінкових
проб,
ректальна
кровотеча,
гінгівіт,
посилене
слиновиділення.

З
боку шкіри та
підшкірної
тканини:
висипання, синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
реакції фоточутливості,
кропив’янка,
герпес,
свербіж, пітливість,
виразки
шкіри,
контактний
дерматит,
ексфоліативний
дерматит.

З
боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини: міалгія,
біль у
кінцівках,
артрит,
артроз,
розрив
сухожилля,
теносиновіт,
біль у
кістках,
міастенія,
синовіт, біль
у спині.

З боку
сечовидільної
системи:
гематурія,
цистит,
ніктурія,
підвищена
частота
сечовипускань,
нетримання
сечі.

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз: кровотеча
зі статевого
члена,
пріапізм,
гематоспермія,
подовжена
ерекція,
збільшення
молочних
залоз,
порушення
еякуляції,
набряк
статевих
органів,
аноргазмія.

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
лейкопенія,
вазооклюзивний
криз.

З
боку
метаболізму
та
харчування: спрага,
набряк,
подагра,
нестабільний
діабет,
гіперглікемія,
периферичні
набряки, гіперурикемія,
гіпоглікемія,
гіпернатріємія.

Загальні
розлади: біль у
грудях,
підвищена
стомлюваність,
відчуття
жару, припливи
жару,  подразнення,
набряк
обличчя, шок,
астенія,
біль, раптове
падіння,
раптове
пошкодження,
припливи
крові,
включаючи
припливи
крові до
обличчя.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції. Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
безперервний
моніторинг
співвідношення
між користю і
ризиками,
пов’язаними
із застосуванням
цього
лікарського
засобу. Лікарям
слід
звітувати
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
відповідно
до вимог
законодавства.

Термін
придатності.

2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
1  або по 4 таблетки у блістері; по 1 блістеру у
картонній упаковці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

КУСУМ
ХЕЛТХКЕР ПВТ  ЛТД/

KUSUM HEALTHCARE PVT LTD.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

СП-289 (A), РІІКО
Індастріал ареа,
Чопанкі,
Бхіваді,
Діст. Алвар
(Раджастан),
Індія/

SP-289 (A), RIICO Industrial area, Chopanki,
Bhiwadi, Dist. Alwar (Rajasthan), India.