ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЛЕФЛОЦИН®

(LEFLOCIN)

Склад:

діюча
речовина: левофлоксацин;

1 мл
розчину
містить
левофлоксацину
напівгідрату
у перерахуванні
на 100 % речовину

5 мг;

допоміжні
речовини:
натрiю
хлорид,
динатрiю
едетат,
кислота хлористоводнева
концентрована,
натрію
гідроксид,
вода для iн’єкцiй.

Лікарська
форма. Розчин
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозора,
жовтого або
зеленувато-жовтого
кольору
рiдина.

Фармакотерапевтична
група. Антибактерiальнi
засоби групи
хiнолонiв. Фторхінолони.
Левофлоксацин.
Код АТX J01M А12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
–
синтетичний
антибактеріальний
засіб із групи
фторхінолонів,

S-енантіомер
рацемічної
суміші
лікарського
засобу офлоксацину.

Механізм
дії

Як
антибактеріальний
препарат із
групи
фторхінолонів
левофлоксацин
діє на
комплекс
ДНК-ДНК-гірази
та
топоізомеразу
IV.

Співвідношення
фармакокінетика/фармакодинаміка

Ступінь
бактеріальної
активності
левофлоксацину
залежить від
співвідношення
максимальної
концентрації
у сироватці
крові (Сmах)
чи площі під
фармакокінетичною
кривою (AUC) та
мінімальною
інгібуючою
концентрацією
(МІК).

Механізм
резистентності

Стійкість
до
левофлоксацину
набувається
у вигляді
ступеневого
процесу
мутації
цільового
сайту в обох
типах
топоізомерази
II, ДНК‑гірази
і
топоізомерази
IV. Інші
механізми
резистентності,
такі як бар’єрне
проникнення
(поширено з Pseudomonas aeruginosa)
та механізми
відтоку,
також можуть
впливати на
чутливість
до
левофлоксацину.

Встановлено
перехресну
резистентність
між левофлоксацином
та іншими
фторхінолонами.

Завдяки
механізму
дії зазвичай
не існує перехресної
резистентності
між левофлоксацином
та іншими
класами антибактеріальних
препаратів.

Межові
значення

Рекомендовані
Європейським
комітетом з тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST)
межові
значення МІК
для
левофлоксацину,
що відділяють
чутливі
мікроорганізми
від організмів
проміжно
чутливих
(помірно резистентних)
та проміжно
чутливі від
резистентних
організмів,
представлено
у таблиці 1
тестування
МІК (мг/л).

Клінічні
межові
значення МІК
EUCAST для
левофлоксацину
(01.01.2012):          Таблиця
1

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriacae

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Pseudomonas spp.

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Acinelobacter spp.

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Staphylococcus spp.

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Streptococcus pneumoniae1

≤ 2 мг/л

> 2 мг/л

Streptococcus А, В, C, G

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Haemophilus influenzae2, 3

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

Moraxella catarrhalis3

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

Межові
значення, не
пов’язані з
видами4

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

1 Межові
значення
стосуються
лікування
левофлоксацином
у високих
дозах.

2 Низький
рівень
резистентності
до фторхінолонів
(МІК
ципрофлоксацину
0,12‒0,5 мг/л) можливий,
але немає
доказів
клінічного
значення цієї
резистентності
для
інфекцій
дихальних
шляхів,
спричинених
Haemophilus
influenzae.

3 Штами з
величинами
МІК, вищими
від межового
значення, є
дуже
рідкісними
або про них
ще не
повідомляли.
Тести на
ідентифікацію
та
антимікробну
чутливість
на будь-якому
такому
ізоляті
слід
повторити. Якщо
результат
буде
підтверджено,
необхідно надіслати
ізолят у
відповідну
лабораторію.
До того часу,
поки
відсутні
дані щодо
клінічної
відповіді
для
підтверджених
ізолятів з
МІК вище
поточного
резистентного
межового
значення,
про них слід
повідомити
як про резистентні.

4 Межові
значення
застосовують
до пероральної
дози від 500 мг х
1 до 500 мг х 2 і внутрішньовенної
дози від 500 мг х
1 до 500 мг х 2.

Поширеність
резистентності
може
варіювати
географічно
та з часом
для окремих
видів. Бажано
отримувати
локальну
інформацію
щодо
резистентності
мікроорганізмів,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. Слід
звертатися
за порадою до
спеціаліста,
у разі, якщо
місцева
поширеність
резистентності
є такою, що
користь
препарату,
щонайменше
для деяких типів
інфекцій, є
сумнівною.

Зазвичай
чутливі
види

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Bacillus anthracis, Staphylococcus
aureus метицилінчутливий, Staphylococcus saprophyticus, Streptococci група C і G, Streptococcus
agalactiae, Streptococcus
pneumoniae, Streptococcus pyogenes.

Аеробні
грамнегативні
бактерії

Eikenella corrodens, Haemophilus
influenzae, Haemophilus para-influenzae, Klebsiella oxytoca,
Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris,
Providencia rettgeri.

Анаеробні
бактерії

Peptostreptococcus.

Інші

Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila psittaci,
Chlamidia trachomatis, Legionella
pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum.

Види, для
яких набута
(вторинна)
резистентність
може бути
проблематичною

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus faecalis, Staphylococcus aureus метицилінрезистентний*,

коагулазонегативний
Staphylococcus
spp.

Аеробні
грамнегативні
бактерії

Acinetobacter baumannii, Citrobacter freundii,
Enterobacter aerogenes,
Enterobacter cloacae, Escherichia
coli, Klebsiella pneumoniae, Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii, Pseudomonas aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаеробні
бактерії

Bacteroides fragilis.

Природньо
резистентні
штами

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus faecium.

* Метицилінрезистентний
Staphylococcus aureus, з
великою
вірогідністю,
може мати
спільну резистентність
до
фторхінолонів,
у тому числі до
левофлоксацину.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Прийнятий
перорально
левофлоксацин
швидко та
майже
повністю всмоктується,
Сmax
досягається
через 1–2
години після
прийому. Абсолютна
біодоступність
становить
приблизно 99–100 %. Їжа
майже не
впливає на
всмоктування
левофлоксацину.
Рівноважний
стан
досягається
протягом 48 годин
при режимі
дозування 500 мг
1–2 рази на
добу.

Розподіл

Приблизно
30‒40 %
левофлоксацину
зв’язується
з протеїном
сироватки
крові. Середній
об’єм
розподілу
левофлоксацину
становить
приблизно 100 л
після одноразової
дози та повторних
доз по 500 мг, що
вказує на
широкий
розподіл у
тканинах організму.

Проникнення
у тканини та
рідини
організму

Левофлоксацин
продемонстрував
проникнення
у слизову
оболонку
бронхів,
бронхіальний
секрет
тканин
легенів,
альвеолярні
макрофаги,
легеневу тканину,
шкіру (рідину
пухирів),
тканину простати
і сечу. Проте
левофлоксацин
погано проникає
у
цереброспінальну
рідину.

Біотрансформація

Левофлоксацин
метаболізується
дуже незначною
мірою,
метаболітами
є дисметил-
левофлоксацин
та
левофлоксацин
N-оксид. Ці
метаболіти
становлять
менше 5 %
кількості препарату,
що
виділяється із
сечею.
Левофлоксацин
є
стереохімічно
стабільним
та не
підлягає
інверсії
хіральної
структури.

Виведення

Після
перорального
та
внутрішньовенного
введення
левофлоксацин
виводиться із
плазми крові
відносно
повільно
(період
напіввиведення
становить 6‒8
годин).
Виводиться зазвичай
нирками
(понад 85 %
введеної
дози). Середній
виражений
загальний
кліренс левофлоксацину
після
введення 1
дози 500 мг становить
175±29,2 мл/хв.

Немає
суттєвої
різниці щодо
фармакокінетики
левофлоксацину
після
внутрішньовенного
та
перорального
введення, що
свідчить про
те, що ці
шляхи (пероральний
та внутрішньовенний)
є
взаємозамінними.

Лінійність

Левофлоксацин
має лінійну
фармакокінетику
у діапазоні
доз від 50 до 1000
мг.

Пацієнти
з нирковою
недостатністю

На
фармакокінетику
левофлоксацину
впливає
ниркова
недостатність.
При зниженні
функції
нирок
знижується
ниркове
виведення та
кліренс, а
період
напіввиведення
збільшується
(див. Таблицю 2).

Фармакокінетика
при нирковій недостатності
після
одноразового
прийому
левофлоксацину
у дозі 500 мг

Таблиця 2

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

< 20

20-49

50–80

Нирковий
кліренс
(мл/хв)

13

26

57

Період

напіввиведення
(години)

35

27

9

Пацієнти
літнього
віку

Немає
значних
відмінностей
у фармакокінетиці
левофлоксацину
у молодих
пацієнтів та
пацієнтів
літнього
віку, крім
відмінностей,
пов’язаних
із кліренсом креатиніну.

Гендерні
відмінності

Окремий
аналіз щодо
пацієнтів
жіночої та чоловічої
статі
продемонстрував
незначні
відмінності
у фармакокінетиці
левофлоксацину
залежно від
статі. Не
існує
доказів того,
що ці гендерні
відмінності
є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лефлоцин®
показаний
для
лікування
наступних
інфекцій у дорослих
(див. розділи
«Особливості
застосування»
і
«Фармакологічні
властивості»):

- негоспітальна
пневмонія;

- ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин;

(для
вищезгаданих
інфекцій
лікарський
засіб слід
застосовувати
лише тоді,
коли застосування
інших
антибактеріальних
засобів, які
зазвичай
рекомендовані
для
початкового
лікування
цих інфекцій,
є недоцільним
або
неможливим);

- гострий
пієлонефрит та
ускладнені
інфекції
сечовивідного
тракту (див.
розділ
«Особливості
застосування»);

- хронічний
бактеріальний
простатит;

-
легенева
форма
сибірської
виразки:
профілактика
після
контактів та
лікування

(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Слід
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
використання
антибактеріальних
засобів.

Протипоказання.

- Підвищена
чутливість
до
левофлоксацину
або до інших хінолонів,
або до
будь-якого інгредієнта
препарату;

- епілепсія;

- скарги на
побічні
реакції з
боку
сухожиль після
попереднього
застосування
хінолонів;

- діти та
підлітки;

- вагітність;

- період
годування
груддю.

Особливі
заходи
безпеки.

Препарат
слід
використовувати
негайно (протягом
3 годин) після
перфорації
гумової
пробки, щоб
запобігти
бактеріальному
зараженню.
Під час
проведення
інфузії
захист від світла
не потрібен.
Лікарський
засіб призначений
тільки для
одноразового
використання.

Перед
використанням
розчин
необхідно оглянути.
Використовувати
слід тільки
прозорий розчин,
вільний від
часток.

Як
і всі інші
препарати,
будь-який
невикористаний
лікарський
засіб слід
утилізувати
відповідно
до місцевих
вимог.

Препарат
сумісний з
такими
розчинами
для інфузій:

- 0,9 %
розчин
хлориду натрію;

- 5 %
розчин
глюкози для
ін’єкцій;

- 2,5 %
розчин
глюкози у
розчині
Рінгера;

- комбіновані
розчини для
парентерального
харчування
(амінокислоти,
глюкоза,
електроліти).

Питання
щодо
несумісності
розглянуті у
розділі
«Несумісність».

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
препарат
Лефлоцин®

Теофілін,
фенбуфен або
подібні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби

Не було
виявлено
фармакокінетичної
взаємодії
левофлоксацину
з теофіліном.
Проте можливе
суттєве
зниження
судомного
порога при
одночасному
застосуванні
хінолонів із
теофіліном,
нестероїдними
протизапальними
препаратами
та іншими
агентами, які
зменшують
судомний
поріг.
Концентрація
левофлоксацину
у
присутності
фенбуфену була
приблизно на
13 % вищою, ніж
при прийомі
лише
левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин

Пробенецид
та циметидин
статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.
Нирковий
кліренс
левофлоксацину
знижується у
присутності
циметидину
на 24 %, а пробенециду
– на 34 %. Це тому,
що обидва
препарати
здатні
блокувати канальцеву
секрецію
левофлоксацину.
Однак при
дозах,
випробуваних
у
дослідженні,
не є
імовірним,
щоб
статистично
значущі кінетичні
відмінності
мали
клінічну
значущість.
Слід з
обережністю застосовувати
левофлоксацин
одночасно з
лікарськими
засобами, що
впливають на
канальцеву
секрецію,
такими як
пробенецид та
циметидин,
особливо у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю.

Інша
інформація

У
клінічних
дослідженнях
фармакології
було
продемонстровано,
що на
фармакокінетику
левофлоксацину
не було
спричинено
ніякого клінічно
значущого
впливу при
прийомі левофлоксацину
разом з такими
лікарськими
засобами:
карбонат
кальцію, дигоксин,
глібенкламід,
ранітидин.

Вплив
препарату
Лефлоцин®
на інші
лікарські
засоби

Циклоспорин

Період
напіввиведення
циклоспорину
збільшується
на 33 % при
одночасному
застосуванні
його з
левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К

При
одночасному
застосуванні
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад, із
варфарином)
повідомляли
про
підвищення
коагуляційних
тестів (протромбіновий
час/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення)
і/або
кровотечі,
які можуть
бути вираженими.
Зважаючи на
це,
пацієнтам,
які отримують
паралельно
антагоністи
вітаміну К,
необхідно
здійснювати
контроль
показників коагуляції
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QТ

Левофлоксацин,
подібно до
інших
фторхінолонів,
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам,
які
отримують
лікарські
засоби, відомі
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT
(наприклад,
протиаритмічні
засоби класу
ІА та III,
трициклічні
антидепресанти
та макроліди,
нейролептики)
(див. розділ
«Особливості
застосування»
(Подовження
інтервалу QT)).

Інша
інформація

Левофлоксацин
не впливає на
фармакокінетику
теофіліну,
який
переважно
метаболізується
з допомогою CYP1A2,
тому можна
вважати, що
левофлоксацин
не є
інгібітором
CYP1A2.

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
левофлоксацину
пацієнтам, в
анамнезі
яких є
серйозні побічні
реакції,
пов’язані з
прийомом
хінолоно- та
фторхінолоновмісних
лікарських
засобів (див.
розділ
«Побічні реакції»).
Лікування
таких
пацієнтів
левофлоксацином
слід
починати
тільки в тому
випадку, якщо
немає
альтернативних
варіантів
лікування і
після
ретельної
оцінки користь/ризик
(див. також
розділ
«Протипоказання»).

Резистентність

Для
метицилінрезистентного
Staphylococcus aureus (MRSA)
існує дуже
висока
імовірність
корезистентності
до
фторхінолонів,
у тому числі
до левофлоксацину.
У зв’язку з
цим
левофлоксацин
не
рекомендований
для
лікування
інфекцій,
відомим чи
підозрюваним
збудником
яких є MRSA, за
винятком
випадків,
коли
результати
лабораторних
тестів підтвердили
чутливість
збудника до
левофлоксацину
(і зазвичай,
коли
застосування
рекомендованих
для
лікування
MRSA-інфекцій
антибактеріальних
препаратів
вважається
недоцільними).

Резистентність
Escherichia coli,
найпоширенішого
збудника
інфекцій
сечових
шляхів, до
фторхінолонів
варіює у різних
країнах
Європейського
Союзу. Під
час призначення
левофлоксацину
лікарям слід
враховувати
місцеву
поширеність
резистентності
Escherichia coli до
фторхінолонів.

Легенева
форма
сибірської
виразки:
клінічна
практика
базується на in vitro
даних
чутливості Bacillus anthracis, а
також на
експериментальних
даних досліджень
на тваринах
разом з
обмеженими
даними
досліджень у
людини.
Лікарям слід
звертатися
до
узгоджених
національних
та/або
міжнародних
документів
щодо лікування
сибірської
виразки.

Пролонговані,
інвалідизуючі
і потенційно
необоротні
серйозні
побічні
реакції

Повідомляли
про розвиток
дуже
рідкісних,
тривалих (кілька
місяців або
років),
інвалідизуючих,
потенційно
необоротних
серйозних
побічних
реакцій, що
впливають на
різні
системи
організму, (опорно-руховий
апарат,
нервову і
психічну системи,
органи
чуття), у
пацієнтів,
які отримували
хінолони або
фторхінолони,
незалежно
від їх віку
та наявності
факторів
ризику. При
появі перших
ознак та/або
симптомів
будь-якої
серйозної
побічної
реакції слід
негайно
відмінити
прийом левофлоксацину
і звернутися
до лікаря. Тривалість
введення

Рекомендована
тривалість
введення
становить
щонайменше 60 хвилин
для 500 мг
розчину для
інфузій
препарату
Лефлоцин®.
Стосовно
офлоксацину
відомо, що
під час інфузії
можуть
відзначатися
тахікардія
та тимчасове зниження
артеріального
тиску. У
рідкісних
випадках, як
наслідок
раптового
зниження
артеріального
тиску, може
спостерігатися
циркуляторний
колапс. Якщо
під час
введення
левофлоксацину
(l-ізомеру
офлоксацину)
спостерігається
виражене
зниження
артеріального
тиску, введення
препарату
слід негайно
припинити.

Навантаження
NaCl

Цей
лікарський
засіб
містить:

7,79 ммоль
(або 179 мг) натрію
на дозу 250 мг (50
мл);

15,57 ммоль
(або 358 мг) натрію
на дозу 500 мг (100
мл);

23,36 ммоль
(або 537 мг) натрію
на дозу 750 мг (150
мл);

31,14 ммоль
(або 716 мг) натрію
на дозу 1000 мг (200
мл).

Слід бути
обережним
при
застосуванні
пацієнтам,
які
дотримуються
дієти з контрольованим
вмістом
натрію.

Тендиніт
та розриви
сухожиль

Тендиніт та
розрив
сухожилля (особливо
ахіллового),
іноді
двобічний, може
виникнути протягом
48 годин від
початку
лікування хінолонами
та
фторхінолонами,
часом навіть
протягом декількох
місяців
після
припинення
прийому лікарського
засобу. Ризик
розвитку
тендиніту і
розриву
сухожиль
збільшується
у пацієнтів, які
отримують
левофлоксацин
у добовій
дозі 1000 мг,
пацієнтів літнього
віку, пацієнтів
з нирковою
недостатністю,
пацієнтів
після
трансплантації
паренхіматозних
органів, та у
пацієнтів,
які одночасно
приймають
кортикостероїди.
Слід уникати
супутнього
застосування
кортикостероїдів
і
фторхінолонів.
У разі появи
перших ознак
тендиніту
(наприклад
болючий
набряк або
запалення
суглобів)
лікування
левофлоксацином
слід негайно
припинити і
розглянути
альтернативне
лікування. Уражену
кінцівку
слід
лікувати
належним чином
(наприклад
забезпечити
іммобілізацію).
Кортикостероїди
не слід
застосовувати,
якщо
з’являються
ознаки
тендинопатії.

Захворювання,
спричинені
Clostridium difficile

Діарея,
особливо у
тяжких
випадках,
персистуюча
тa/або
геморагічна,
під час або
після
лікування
препаратом
Лефлоцин®
(у тому числі
протягом
кількох
тижнів після
лікування)
може бути
симптомами
хвороби,
спричиненої Clostridium difficile (CDAD).
Ступінь
тяжкості CDAD
варіює від
слабкого стану
до стану, що
загрожує
життю. Найтяжчою
формою
даного
захворювання
є псевдомембранозний
коліт (див.
розділ «Побічні
реакції»).
Тому важливо
розглянути
даний діагноз
у пацієнтів,
у яких
розвивається
тяжка форма
діареї під
час або після
лікування
левофлоксацином.
Якщо виникає
підозра на
псевдомембранозний
коліт, слід
негайно
припинити
інфузію
препарату
Лефлоцин® та
одразу почати
відповідне
лікування.
Засоби, що пригнічують
моторику
кишечнику,
протипоказані
у цій
клінічній
ситуації.

Пацієнти,
схильні до
судом

Хінолони
можуть
знижувати
судомний
поріг і
провокувати
розвиток
судом.

Розчин для
інфузій
Лефлоцин®
протипоказаний
пацієнтам з
епілепсією в
анамнезі

(див. розділ
«Протипоказання»).
Як і інші
хінолони,
його слід
застосовувати
з
надзвичайною
обережністю
пацієнтам,
схильним до
судом, та при
одночасному
лікуванні
діючими речовинами,
що знижують
судомний
поріг, наприклад
теофіліном
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У разі
виникнення
судомного
нападу (див.
розділ
«Побічні
реакції»)
лікування левофлоксацином
слід
припинити.

Пацієнти
з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти з
латентними або
наявними
дефектами
активності
глюкозо-6-фосфат-дегідрогенази
можуть бути
схильними до
гемолітичних
реакцій при
лікуванні
антибактеріальними
засобами
групи
хінолонів, тому
левофлоксацин
їм слід
застосовувати
з
обережністю та
постійно
контролювати
ризик
виникнення
гемолізу.

Пацієнти
з нирковою
недостатністю

Оскільки
левофлоксацин
виводиться
переважно
нирками,
потрібна
корекція
дози для пацієнтів
з ослабленою
функцією
нирок
(нирковою недостатністю)
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Реакції
підвищеної
чутливості
(гіперчутливості)

Левофлоксацин
може
призвести до
серйозних,
потенційно
летальних
реакцій
підвищеної
чутливості
(наприклад,
ангіоневротичний
набряк аж до
анафілактичного
шоку) в окремих
випадках
після
застосування
першої ж дози
препарату
(див. розділ
«Побічні реакції»).
При
виникненні
реакцій
підвищеної
чутливості
необхідно
відмінити
прийом
левофлоксацину,
звернутися
до лікаря і розпочати
відповідне
лікування.

Тяжкі
шкірні
побічні реакції

Повідомляли
про розвиток тяжких
шкірних
побічних реакцій,
які можуть
мати
летальний
наслідок,
включаючи токсичний
епідермальний
некроліз (також
відомий як
синдром Лайєлла),
синдром
Стівенса –
Джонсона та
реакції
лікарського
засобу з
еозинофілією
і системними
симптомами (DRESS-синдром), у
пацієнтів,
які
отримували левофлоксацин
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Під час
призначення
лікування
левофлоксацином
слід
попередити
пацієнтів
про ознаки та
симптоми
тяжких
шкірних
реакцій та проводити
ретельний
моніторинг
стану. У разі
появи перших
ознак та
симптомів, що
свідчать про
ці реакції, слід
негайно
припинити
прийом
левофлоксацину і
розглянути
альтернативне
лікування.
Якщо у
пацієнта
розвинулась
серйозна
реакція, така
як синдром
Стівенса –
Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз або DRESS-синдром при
застосуванні левофлоксацину,
лікування левофлоксацином
у цього
пацієнта ні в
якому разі не
можна
розпочинати
повторно.

Коливання
рівня
глюкози у
крові

Як
і при
застосуванні
інших
хінолонів,
повідомляли
про
коливання
рівня
глюкози у
крові, включаючи
випадки
гіперглікемії
та
гіпоглікемії,
частіше у
людей
літнього
віку,
особливо у
пацієнтів,
хворих на
цукровий діабет, які
отримували
супутню
терапію
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад
глібенкламідом)
або
інсуліном. Зафіксовано
випадки
гіпоглікемічної
коми. У пацієнтів,
хворих
на цукровий
діабет,
рекомендується
ретельно
контролювати
рівень
глюкози у
крові (див.
розділ
«Побічні реакції»).

Якщо
пацієнт
повідомляє
про
коливання рівня
глюкози в
крові, слід
негайно
припинити
застосування
левофлоксацину і
розглянути
альтернативне
лікування
антибактеріальним
лікарським
засобом не
фторхінолонового
класу.

Профілактика
фотосенсибілізації

Зафіксовано
випадки
фотосенсибілізації
на тлі
застосування
левофлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Для
запобігання фотосенсибілізації
рекомендовано,
щоб пацієнти
не зазнавали
без потреби
впливу
сильного
сонячного
випромінювання
або
опромінення
штучними
джерелами
УФ-променів
(наприклад,
УФ-лампою
«штучне
сонце»,
лампами
солярію), під
час
лікування та
протягом 48
годин після припинення
прийому
левофлоксацину.

Пацієнти,
які
отримували
антагоністи
вітаміну К

Внаслідок
можливого
збільшення
показників
коагуляційних
тестів
(протромбіновий
час/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення)
і/або
кровотечі у
пацієнтів,
які приймали
Лефлоцин®
у поєднанні з
антагоністом
вітаміну К
(наприклад,
із
варфарином),
за
коагуляційними
тестами слід
спостерігати,
якщо ці
лікарські засоби
застосовуються
одночасно
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Психотичні
реакції

Повідомляли
про
психотичні
реакції у
пацієнтів,
які приймають
хінолони,
включаючи
левофлоксацин.
У рідкісних
випадках
вони
прогресували
до
суїцидальних
думок та
самодеструктивної
поведінки,
іноді після
прийому лише
єдиної дози
левофлоксацину
(див. розділ «Побічні
реакції»). У
випадку, якщо
у пацієнта
виникають ці
реакції, при перших
ознаках або
симптомах
прийом
левофлоксацину
слід негайно припинити
та рекомендувати
пацієнту
звернутися
до свого
лікуючого
лікаря. Слід
розглянути альтернативне
лікування
антибактеріальним
лікарським
засобом не
фторхінолонового
класу та вдатися
до
відповідних
заходів.
Рекомендується
з
обережністю
застосовувати
левофлоксацин
пацієнтам із
психотичними
розладами або
пацієнтам із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QТ

Слід з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам із
відомими
факторами
ризику
подовження
інтервалу QТ,
такими як,
наприклад:

- вроджений
синдром
подовження
інтервалу QТ;

- супутнє
застосування
лікарських
засобів,
відомих
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QТ
(наприклад,
протиаритмічні
засоби класу ІА
та III,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди,
нейролептики);

- нескоригований
електролітний
дисбаланс
(наприклад,
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

- хвороба
серця
(наприклад, серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда, брадикардія).

Пацієнти
літнього
віку та жінки
можуть бути
більш
чутливими до
лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT. У
зв’язку з цим
необхідно з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам
цих груп (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» (Пацієнти
літнього
віку),
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
«Передозування»,
«Побічні
реакції»).

Периферична
невропатія

Зафіксовано
випадки
сенсорної або
сенсомоторної
периферичної
поліневропатії
у пацієнтів,
які приймали хінолони
або
фторхінолони,
що
призводили
до
парестезії,
гіпестезії, дизестезії
або
слабкості. Пацієнтам,
які
отримують
левофлоксацин,
слід
проінформувати
свого лікаря
перед продовженням
лікування,
якщо наявні
симптоми
невропатії,
зокрема біль,
печіння,
відчуття
поколювання,
оніміння
та/або
слабкість, з
метою попередження
розвитку
потенційно необоротних
станів (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Гепатобіліарні
порушення

Зафіксовано
випадки
некротичного
гепатиту, аж
до
печінкової
недостатності,
що загрожує
життю, при
прийомі
левофлоксацину,
переважно у
пацієнтів з
тяжкими основними
захворюваннями,
наприклад,
сепсисом
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтам
слід
порекомендувати
припинити
лікування та
звернутися
до лікаря,
якщо
виникають
такі прояви
та симптоми
хвороби
печінки як
анорексія,
жовтяниця,
потемніння
сечі, свербіж
або біль у
ділянці
живота.

Загострення
myasthenia gravis

Фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
мають ефект
нервово-м’язової
блокади та
можуть
загострювати
м’язову слабкість
у пацієнтів з
myasthenia gravis. У
післяреєстраційному
періоді у
пацієнтів з myasthenia gravis із
застосуванням
фторхінолонів
були асоційовані
серйозні
побічні
реакції,
включаючи
летальні
випадки та
стани, що
потребували
заходів з
підтримки
дихання. Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам із myasthenia gravis в
анамнезі.

Порушення
зору

Якщо при
прийомі
левофлоксацину
виникають
будь-які
порушення
зору або
побічні реакції
з боку
органів зору,
слід негайно
звернутися
до
офтальмолога
(див. розділи
«Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами»
та «Побічні
реакції»).

Суперінфекція

Застосування
левофлоксацину,
особливо протягом
тривалого
часу, може
призводити
до
надмірного
зростання
нечутливих
до дії
препарату
мікроорганізмів.
Якщо суперінфекція
виникає під
час терапії,
слід вжити
відповідних
заходів.

Вплив
на
результати
лабораторних
досліджень

У
пацієнтів,
які
отримували
левофлоксацин,
визначення
опіатів у
сечі може
дати
хибно-позитивний
результат.
Може
виникнути
необхідність
підтвердження
позитивних
результатів
на опіати, отримані
при
скринінговому
тесті, за
допомогою
більш
специфічних
методів.

Левофлоксацин
може
пригнічувати
ріст Mycobacterium
tuberculosis і у
зв’язку з цим
призводити
до
хибнонегативних
результатів
при
бактеріологічній
діагностиці
туберкульозу.

Аневризма
аорти і
дисекція
(розшарування
стінки) аорти

Епідеміологічні
дослідження
свідчать про
підвищений
ризик
розвитку
аневризми аорти
і розшарування
стінки аорти
після
прийому фторхінолонів,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку.

Таким
чином,
фторхінолони
слід
застосовувати
лише після
ретельної
оцінки
користі/ризику
та після
розгляду
інших
варіантів терапії
пацієнтам з
обтяженим
сімейним анамнезом
(наявність
аневризми),
пацієнтам з
діагнозом
аневризма
аорти і/або
дисекція
аорти або при
наявності
інших
факторів, що
можуть спричинити
аневризму і
розшарування
стінки аорти
(наприклад:
синдром
Марфана,
судинний
синдром
Елерса –
Данлоса,
синдром
Такаясу,
гігантоклітинний
артеріїт,
хвороба Бехчета,
гіпертонія,
атеросклероз).

У
разі
виникнення
раптового
абдомінального
болю, болю в
грудній
клітці або
спині
пацієнту
слід негайно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
допомоги.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Вагітність

Кількість
досліджень
застосування
левофлоксацину
у період
вагітності
обмежена. Дослідження
на тваринах
не вказують
на прямий або
непрямий
шкідливий
вплив щодо
репродуктивної
токсичності.
Однак через відсутність
досліджень
дії на
організм
людини та на
основі
експериментальних
даних, які
вказують на
ризик
пошкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
левофлоксацин
не можна
призначати
вагітним
(див. розділ
«Протипоказання»).

Період годування
груддю

Левофлоксацин
протипоказаний
жінкам, які
годують
груддю.
Недостатньо
інформації про
екскрецію
левофлоксацину
у грудне молоко,
хоча інші
фторхінолони
проникають у грудне
молоко. Через
відсутність
досліджень
дії на
організм
людини та на
основі експериментальних
даних, які
вказують на
ризик пошкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
левофлоксацин
не можна
призначати
жінкам, які
годують груддю
(див. розділ
«Протипоказання»).

Фертильність

Левофлоксацин
не спричиняє
погіршення фертильності
або
репродуктивної
функції у тварин.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Деякі
побічні
реакції
(наприклад,
запаморочення/вертиго,
сонливість,
порушення
зору) можуть
порушувати
здатність
пацієнта до
концентрації
уваги і
швидкість
його реакції
і, таким
чином,
зумовлювати підвищений
ризик у
ситуаціях,
коли ці якості
мають
особливо
велике
значення
(наприклад,
при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами).

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
вводити
внутрішньовенно
повільно 1–2
рази на добу.
Дозування
залежить від
типу та
тяжкості
інфекції, а
також від чутливості
до препарату
можливого
збудника.
Лікування левофлоксацином
після
початкового
використання
його внутрішньовенної
форми може
бути
завершене
застосуванням
пероральної
форми за
умови
прийнятності
такого
лікування
для
конкретного
пацієнта. З
урахуванням
біологічної
еквівалентності
пероральної
та
парентеральної
форм можливе
однакове
дозування.

Для
лікування
дорослих із
нормальною
функцією
нирок, у яких кліренс
креатиніну
становить
понад 50 мл/хвилину,
зазвичай
рекомендують
наступні дози
препарату.

Таблиця
3

Показання

Добова
доза, мг

Кількість
введень на
добу

(відповідно
до ступеня
тяжкості)

Загальна
тривалість
лікування1

(відповідно
до ступеня
тяжкості)

Негоспітальна
пневмонія

500

1-2
рази

7-14 днів

Гострий
пієлонефрит

500

1 раз

7-10 днів

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

500

1 раз

7-14 днів

Хронічний
бактеріальний
простатит

500

1 раз

28
днів

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких
тканин

500

1-2
рази

7-14 днів

Легенева
форма
сибірської
виразки

500

1
раз на
добу

8
тижнів

1 Відповідно
до стану
пацієнта
через кілька
днів (зазвичай
через 2–4 дні)
можливий
перехід від
початкового
внутрішньовенного
введення до
перорального
прийому у
тому ж
дозуванні.

Дозування
для дорослих пацієнтів
із
порушеннями
функції
нирок, у
яких кліренс
креатиніну
становить
менше 50 мл/хв

Таблиця 4

Кліренс
креатиніну,
мл/хв

Режим
дозування

(залежно
від
тяжкості
інфекції та
нозологічної
форми)

50‒20

250 мг/24
години

500 мг/24
години

500 мг/12
годин

перша
доза: 250 мг;

наступні:

125 мг/24
години

перша
доза: 500 мг;

наступні:

250 мг/24
години

перша
доза: 500 мг;

наступні:

250 мг/12
годин

19‒10

перша
доза: 250 мг; наступні:

125
мг/48 годин

перша
доза: 500 мг;

наступні:

125 мг/24
години

перша
доза: 500 мг;

наступні:

125 мг/12
годин

< 10 (а
також при
гемодіалізі
та ХАПД)1

перша
доза: 250 мг;
наступні:

125
мг/48 годин

перша
доза: 500 мг;

наступні:

125 мг/24 години

перша
доза: 500 мг;

наступні:

125 мг/24
години

1 Після
гемодіалізу
або
хронічного
амбулаторного
перитонеального
діалізу
(ХАПД) додаткові
дози не
потрібні.

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки.
Корекція
дози не
потрібна,
оскільки левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
у печінці та
виводиться
здебільшого нирками.

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку. Якщо
ниркова функція
не порушена,
немає
потреби у
корекції
дози.

Розчин для
внутрішньовенного
введення Лефлоцин®
вводити повільно,
внутрішньовенно,
шляхом
краплинної
інфузії.
Тривалість введення
1 флакона
препарату
Лефлоцин®

(100 мл розчину
для
внутрішньовенного
введення із 500
мг
левофлоксацину)
повинна
становити не
менше 60
хвилин.

Несумісність
з іншими
інфузійними
розчинами зазначена
у розділі
«Несумісність»,
а щодо
сумісності
див. розділ
«Особливі
заходи
безпеки».

Діти.

Застосування
лікарського
засобу
Лефлоцин®
протипоказано
дітям та
підліткам
віком до

18 років,
оскільки не
виключене
ушкодження суглобового
хряща.

Передозування.

Згідно
з
дослідженнями
токсичності
на тваринах
або
клінічними
фармакологічними
дослідженнями,
проведеними
при застосуванні
доз, вищих за
терапевтичні,
найбільш серйозні
ознаки, яких
слід
очікувати
після гострого
передозування
левофлоксацину,
розчину для
інфузій, є
симптоми з
боку
центральної нервової
системи, такі
як
сплутаність
свідомості,
запаморочення,
порушення
свідомості
та судомні
напади,
подовження
інтервалу QT.

Під
час
постмаркетингових
досліджень
спостерігали
такі побічні
дії з боку
центральної
нервової
системи, як
сплутаність
свідомості,
конвульсії,
галюцинації
та тремор.

Лікування. У
випадках
передозування
слід проводити
симптоматичне
лікування.
Необхідно
проводити
моніторинг
ЕКГ, оскільки
існує
можливість
подовження
інтервалу QT.
Гемодіаліз, у
тому числі
перитонеальний
діаліз і ХАПД
неефективний
для
виведення
левофлоксацину
з організму.
Не існує
жодних
специфічних
антидотів.

Побічні
реакції.

Нижче
вказані
побічні
реакції класифіковані
за системами
органів та
частотою виникнення:
дуже часто (≥
1/10), часто (≥ 1/100, < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100),
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
частота
невідома
(частоту не
можна
оцінити на
підставі
наявних
даних). У
межах кожної
групи за
частотою
проявів
небажані
явища зазначені
у порядку
зменшення їх
ступеня
тяжкості.

Таблиця 5

Класи та
системи
органів

Часто

(≥ 1/100,        < 1/10)

Нечасто

(≥ 1/1000,
< 1/100)

Рідко

(≥ 1/10000,           < 1/1000)

Частота
невідома

(частоту
не можна
оцінити на
підставі
наявних
даних)

Інфекції
та інвазії

грибкові
інфекції,
включаючи
інфекції,
спричинені
грибками
роду Candida;

резистентність
патогенних
мікроорганізмів

З
боку системи
крові та
лімфатичної
систем

лейкопенія,

еозинофілія

тромбоцитопенія,
нейтропенія

панцитопенія,

агранулоцитоз,

гемолітична
анемія

З
боку
імунної
системи

набряк
Квінке,

підвищена
чутливість

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

анафілактичний
шок1,

анафілактоїдний
шок1,

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З
боку
ендокринної
системи

Синдром
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону (СПС
АДГ)

Порушення
обміну
речовин,
метаболізму

анорексія

гіпоглікемія,
особливо
у пацієнтів,
хворих на цукровий
діабет;

гіпоглікемічна
кома

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

гіперглікемія

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З
боку
психіки*

безсоння

тривожність,

сплутаність
свідомості,

нервозність

психотичні
реакції
(наприклад, із
галюцинаціями,
параноєю),

депресія,

ажитація,

порушення
сну,

нічні
жахи, делірій

психотичні
розлади із
загрозливою
для пацієнта
поведінкою,
у тому числі
суїцидальні
думки або
спроби
самогубства

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З
боку
нервової
системи*

головний
біль,

запаморочен-ня

сонливість,
тремор,

дисгевзія

судоми

(див.
розділ «Особливості
застосування»),

парестезія,
порушення
пам’яті

периферична
сенсорна невропатія

(див.
розділ
«Особливості
застосування»);

периферична
сенсомоторна
невропатія

(див.
розділ
«Особливості
застосування»);

паросмія,
у тому числі
аносмія;

дискінезія,

екстрапірамідні
розлади, агевзія,

непритомність,

доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія

З
боку
органів
зору*

порушення
зору, такі як затуманений
зір

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

транзиторна
втрата зору (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
увеїт

З
боку
органів
слуху та
вестибуляр-ного
апарату*

вертиго

шум
у вухах

втрата
слуху, погіршення
слуху

З
боку
серцево-судинної
системи

тахікардія,
відчуття серцебиття

шлуночкова
тахікардія,
що може
призвести до
зупинки
серця;

шлуночкова
аритмія та
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует»
(спостерігається
переважно у пацієнтів
із
факторами
ризику
пролонгації
інтервалу QT);
подовження
інтервалу QT,
зареєстроване
за
допомогою
ЕКГ

(див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Передозування»)

З
боку
судинної
системи

стосуються
тільки форми
препарату
для
внутрішньо-венного
введення:

флебіт

артеріальна
гіпотензія

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння

задишка

бронхоспазм,
алергічний
пневмоніт

З
боку
шлунково-кишкового
тракту

діарея,

блювання,

нудота

біль
у животі,

диспепсія,

метеоризм,

запор

геморагічна
діарея, яка
рідко може
бути ознакою
ентероколіту,
включаючи
псевдо-мембранозний
коліт

(див.
розділ
«Особливості
застосування»);

панкреатит

З
боку гепато-біліарної
системи

підвищення
рівня
печінкових
ферментів (АлАТ/

АсАТ,
лужна
фосфатаза,
ГГТ)

підвищення
рівня
білірубіну
в крові

жовтяниця
і тяжкі ураження
печінки, у
тому числі
випадки
розвитку
летальної
гострої
печінкової
недостатності,
насамперед
у пацієнтів із
тяжкими
основними
захворюваннями

(див.
розділ
«Особливості
застосування»);

гепатит

З
боку шкіри
та підшкірної
клітковини2

висипання,

свербіж,

кропив’янка,

гіпергідроз

реакції
лікарського
засобу з
еозинофілією
і
системними
симптомами (DRESS-синдром)

(див.
розділ
«Особливості
застосування»),
стійке
медикаментозне
висипання

токсичний
епідермальний
некроліз,

синдром
Стівенса - Джонсона,

поліморфна
еритема,

реакції
фото-сенсибілізації

(див.
розділ
«Особливості
застосування»),

лейкоцито-кластичний
васкуліт,

стоматит

З
боку опорно-рухової
системи та
сполучної
тканини*

артралгія,
міалгія

ураження
сухожиль (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та «Протипоказан-ня»),

включаючи
тендиніт
(наприклад,
ахіллового
сухожилля);

м’язова
слабкість,
яка може
мати
значення у
пацієнтів із
myasthenia gravis

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

гострий
некроз
скелетних
м’язів,

розрив
сухожиль
(наприклад,
ахіллового
сухожилля)

(див.
розділи
«Особливості
застосування»
та «Проти-показання»),

розрив
зв’язок,

розрив
м’язів, артрит

З
боку сечо-видільної
системи

підвищення
рівня
креатиніну
в крові

гостра
ниркова
недостатність
(наприклад,
внаслідок
інтерстиціаль-ного
нефриту)

Загальні
розлади та
реакції у
місці
введення*

стосуються
тільки
форми
препарату
для внутрішньо-венного
введення:

реакція
у місці
інфузії
(біль, почервоніння)

астенія

пірексія

біль
(у тому числі
біль у спині,
грудній
клітці та кінцівках)

1 Анафілактичні
та
анафілактоїдні
реакції
можуть іноді
виникати
навіть після
введення
першої дози
препарату.

2 Реакції
слизових
оболонок
можуть іноді
виникати
навіть після
введення
першої дози
препарату.

* Повідомляли
про деякі
випадки дуже
рідкісних, тривалих
(кілька
місяців або
років),
інвалідизуючих
і потенційно
необоротних
серйозних
побічних
реакцій, що
впливають на
різні
системи органів
(у тому числі
такі реакції
як тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія, біль
у кінцівках,
порушення
ходи,
невропатії,
пов’язані з
парестезією,
депресія,
втома, порушення
пам’яті,
порушення
сну, порушення
слуху,
порушення
зору, смаку і
запаху), пов’язаних
із
застосуванням
хінолонів і
фторхінолонів,
незалежно
від
наявності
факторів
ризику (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

До інших
побічних
ефектів,
пов’язаних
із застосуванням
фторхінолонів,
належать напади
порфірії у пацієнтів
хворих на
порфірію.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського засобу
є важливою
процедурою.
Це дає змогу продовжувати
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
для
відповідного
лікарського
засобу.
Медичним
працівникам
необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
через
національну
систему
фармаконагляду.

Термін
придатності. 2
роки.

Умови
зберігання.

Зберiгати
в
недоступному
для дiтей
місці.
Зберігати в оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С. Не
захищений
від світла
розчин
зберігати не
бiльше 3 дiб.

Несумісність.

Розчин
для інфузій
Лефлоцин® 5
мг/мл не слід
змішувати з
гепарином чи
лужними
розчинами
(наприклад,
гідрокарбонатом
натрію), з
іншими
лікарськими
засобами, крім
лікарських
засобів,
вказаних у
розділі
«Особливі
заходи
безпеки».

Упаковка.

По 50 мл, 100 мл, 150
мл, 200 мл у
пляшці; по 1
пляшці у
пачці. По 100 мл, 150
мл, 200 мл у
контейнері;
по 1
контейнеру у
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«Юрія-Фарм».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Україна, 18030,
Черкаська
обл., м.
Черкаси, вул.
Кобзарська, 108.

Тел.: (044) 281-01-01.