ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ДИФЛЮЗОЛ®

(DIFLUZOL®)

Склад:

діюча
речовина: флуконазол;

1
капсула
містить
флуконазолу,
у перерахуванні
на 100 % речовину
150 мг;

допоміжні
речовини: кальцію
стеарат,
натрію крохмальгліколят
(тип А);

склад
оболонки
капсули: желатин,
патентований
синій V (E131),
хіноліновий
жовтий (Е 104),
титану діоксид
(Е 171).

Лікарська
форма.
Капсули.

Основні
фізико-хімічні
властивості: тверді
желатинові
капсули № 1,
корпус
бірюзового
кольору,
кришка
зеленого кольору.

Вміст
капсул –
порошок
білого або
майже білого
кольору, без
запаху.

Фармакотерапевтична
група.
Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні
триазолу. Код
АТХ J02A C01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Флуконазол,
протигрибковий
засіб класу
триазолів –
потужний та
селективний
інгібітор
грибкових
ферментів,
необхідних
для синтезу
ергостеролу.
Первинним
механізмом його
дії є
пригнічення
грибкового 14
альфа-ланостерол-деметилювання,
опосередкованого
цитохромом
Р450, що є
невід’ємним
етапом
біосинтезу
грибкового
ергостеролу.
Акумуляція 14
альфа-метил-стеролів
корелює з
подальшою
втратою ергостеролу
мембраною
грибкової
клітини та
може
відповідати
за
протигрибкову
активність
флуконазолу.
Флуконазол є
більш селективним
до грибкових
ферментів
цитохрому Р450, ніж
до
різноманітних
систем
ферментів цитохрому
Р450 ссавців.

Застосування
флуконазолу
у дозі 50 мг на
добу
протягом 28
днів не
впливає на
рівень тестостерону
у плазмі
крові у
чоловіків
або на рівень
ендогенних стероїдів
у жінок
репродуктивного
віку. Флуконазол
у дозі 200-400 мг на
добу не проявляє
клінічно
значущого
впливу на
рівень ендогенних
стероїдів або
на відповідь
на
стимуляцію
АКТГ у
здорових
добровольців
чоловічої
статі.

Дослідження
взаємодії з
антипірином
продемонструвало,
що
застосування
50 мг флуконазолу
разово чи
багаторазово
не впливає на
метаболізм
антипірину.

Чутливість
in vitro.

Флуконазол
in vitro
демонструє
протигрибкову
активність
стосовно
видів Candida,
що
зустрічаються
найчастіше
(включаючи C.albicans, C.parapsilosis, C.tropicalis).
C.glabrata
демонструє
широкий
діапазон
чутливості до
флуконазолу,
тоді як C.krusei
є до нього
резистентною.

Також
флуконазол in vitro
демонструє
активність
як проти Cryptococcus neoformans та Cryptococcus gattii,
так і проти
ендемічних
пліснявих
грибів Blastomices
dermatitidis, Coccidioides immitis,
Histoplasma capsulatum та Paracoccidioides brasiliensis.

Взаємозв’язок
фармакокінетичних
та фармакодинамічних
властивостей.

Відповідно
до
результатів
досліджень
на тваринах,
існує
кореляція
між
мінімальною інгібуючою
концентрацією
та
ефективністю
проти
експериментальних
моделей мікозів,
спричинених
видами
Candida.
Відповідно
до
результатів
клінічних
досліджень,
існує
лінійна
залежність
між AUC та дозою
флуконазолу
(приблизно 1:1).
Також існує
прямий, але
недостатній
зв’язок між AUC
або дозою та
позитивною клінічною
відповіддю
на лікування
орального
кандидозу та
меншою мірою
– кандидемії.
Аналогічно
лікування
інфекцій,
спричинених
штамами, до
яких
флуконазол
демонструє високу
мінімальну
інгібуючу
концентрацію
(МІК), є менш
задовільним.

Механізм
резистентності.

Мікроорганізми
роду Candida
демонструють
численні
механізми
резистентності
до азольних
протигрибкових
засобів.
Флуконазол
демонструє
високу МІК
проти штамів
грибів, які
мають один
або більше
механізмів
резистентності,
що негативно
впливає на
ефективність
in vivo та в
клінічній
практиці.
Повідомлялося
про випадки
розвитку
суперінфекції
Candida spp.,
іншими ніж C. Albicans видами,
що часто є
нечутливими
до флуконазолу
(наприклад Candida кrusei).
Для
лікування
таких
випадків
слід застосовувати
альтернативні
протигрибкові
засоби.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
властивості
флуконазолу
є подібними
при
внутрішньовенному
і пероральному
застосуванні.

Абсорбція.

Флуконазол
добре
всмоктується
при
пероральному
застосуванні,
а рівень
препарату у
плазмі крові
і системна
біодоступність
перевищують
90 % рівня
флуконазолу
у плазмі
крові, що
досягається
при
внутрішньовенному
введенні
препарату.
Одночасне
вживання їжі
не впливає на
всмоктування
препарату
при його
пероральному
застосуванні.
Пікова
концентрація
у плазмі
крові
досягається
через 0,5-1,5 години
після
прийому
препарату.
Концентрація
препарату у
плазмі крові
пропорційна до
дози.
Рівноважна
концентрація
на рівні 90 %
досягається
на другий
день
лікування
при застосуванні
у перший день
навантажувальної
дози, що
вдвічі
перевищує
звичайну
добову дозу.

Розподіл.

Об’єм
розподілу
приблизно
дорівнює
загальному
вмісту
рідини в
організмі.
Зв’язування
з білками
плазми крові
низьке (11-12 %).

Флуконазол
добре
проникає в
усі досліджувані
рідини
організму.
Рівень
флуконазолу
у слині та
мокротинні є
подібним до
концентрації
препарату у
плазмі крові.
У пацієнтів,
хворих на
грибковий
менінгіт,
рівень флуконазолу
у
спинномозковій
рідині досягає
80 %
концентрації
у плазмі
крові.

Високі
концентрації
флуконазолу
у шкірі, що
перевищують
сироваткові,
досягаються у
роговому
шарі,
епідермісі,
дермі та
поті. Флуконазол
накопичується
у роговому
шарі. При
застосуванні
дози 50 мг 1 раз
на добу концентрація
флуконазолу
після 12 днів
лікування становила
73 мкг/г, а через 7
днів після
завершення
лікування
концентрація
все ще становила
5,8 мкг/г. При
застосуванні
дози 150 мг 1 раз
на тиждень
концентрація
флуконазолу
на 7-й день
лікування
становила 23,4
мкг/г; через 7
днів після
застосування
наступної
дози
концентрація
все ще
становила 7,1
мкг/г.

Концентрація
флуконазолу
в нігтях
після 4 місяців
застосування
150 мг 1 раз на
тиждень становила
4,05 мкг/г у
здорових
добровольців
та 1,8 мкг/г при
захворюваннях
нігтів;
флуконазол
визначався у
зразках нігтів
через 6
місяців
після
завершення
терапії.

Біотрансформація.

Флуконазол
метаболізується
незначною мірою.
При введенні
дози, міченої
радіоактивними
ізотопами,
лише 11 %
флуконазолу
екскретується
з сечею у
зміненому
вигляді.
Флуконазол є
селективним
інгібітором
ізоферментів
CYP2С9 та CYP3А4, а
також інгібітором
ізоферменту
CYP2С19.

Виведення.

Період
напіввиведення
флуконазолу
із плазми
крові
становить
близько 30
годин. Більша
частина
препарату
виводиться
нирками,
причому 80 %
введеної
дози
виявляється
у сечі в
незміненому
стані.
Кліренс
флуконазолу
пропорційний
до кліренсу
креатиніну.
Циркулюючих
метаболітів
не виявлено.

Тривалий
період
напіввиведення
препарату з
плазми крові
дає
можливість
разового застосування
препарату
при
вагінальному
кандидозі, а
також
застосування
препарату 1
раз на тиждень
при інших
показаннях.

Ниркова
недостатність.

У
пацієнтів із
нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня
(швидкість
клубочкової
фільтрації       < 20
мл/хв) період
напіввиведення
збільшується
з 30 годин до 98
годин. Тому цій
категорії
пацієнтів
необхідно зменшити
дозу
флуконазолу.
Флуконазол
видаляється
шляхом
гемодіалізу,
та меншою
мірою – шляхом
інтраперитонеального
діалізу.
Сеанс гемодіалізу
тривалістю 3
години
знижує рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Пацієнти
літнього
віку.

Зміни
фармакокінетики
у пацієнтів
літнього
віку
очевидно
залежать від
параметрів функцій
нирок.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Гострий
вагінальний
кандидоз,
коли місцева
терапія не є
доречною.

Кандидозний
баланіт, коли
місцева
терапія не є
доречною.

Протипоказання.

–
Гіперчутливість
до
флуконазолу,
інших азольних
сполук або до
будь-якої з
допоміжних
речовин препарату.

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та терфенадину
пацієнтам,
які
застосовують
флуконазол
багаторазово
у дозах 400
мг/добу та
вище (згідно
з результатами
дослідження
взаємодії
багаторазового
застосування).

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та інших
лікарських
засобів, що
подовжують інтервал
QT та
метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
(наприклад
цизаприду,
астемізолу,
пімозиду,
хінідину та
еритроміцину).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказане
сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів.

Цизаприд:
повідомлялося
про розвиток
побічних реакцій
з боку серця,
у тому числі
про пароксизмальну
шлуночкову
тахікардію
типу «пірует»
у пацієнтів,
які
одночасно
застосовували
флуконазол
та цизаприд.
Дослідження
продемонстрували,
що одночасне
застосування
200 мг
флуконазолу 1
раз на добу
та 20 мг
цизаприду 4
рази на добу
призводило
до значного
підвищення
рівня
цизаприду у
плазмі крові
та до
подовження
інтервалу QT.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та цизаприду
протипоказане
(див. розділ «Протипоказання»).

Терфенадин:
через
випадки
розвитку
тяжких
серцевих аритмій,
спричинених
подовженням
інтервалу QTc, у
пацієнтів,
які
застосовували
азольні
протигрибкові
лікарські
засоби
одночасно з
терфенадином,
були
проведені
дослідження
взаємодії
цих
препаратів. У
ході одного
дослідження
при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу не було
виявлено
подовження
інтервалу QTc.
Інше
дослідження
при
застосуванні
флуконазолу
у дозах 400 мг та
800 мг на добу
продемонструвало,
що застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг
на добу або
вище значно
підвищує
рівень терфенадину
у плазмі
крові при
одночасному
застосуванні
цих
препаратів.
Сумісне
застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг
або вище з
терфенадином
протипоказане
(див. розділ «Протипоказання»).
При
застосуванні
флуконазолу
у дозах нижче
400 мг на добу
одночасно з
терфенадином
слід
проводити
ретельний
моніторинг
стану
пацієнта.

Астемізол:
сумісне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
може зменшити
кліренс
астемізолу.
Спричинене
цим підвищення
концентрації
астемізолу у
плазмі крові
може
призвести до
подовження
інтервалу QT
та рідко – до
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует».
Одночасне
застосування
флуконазолу
та
астемізолу
протипоказане.

Пімозид та
хінідин:
сумісне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
може
призводити
до
пригнічення
метаболізму
пімозиду або
хінідину,
хоча відповідних
досліджень in vitro та in vivo не
проводили.
Підвищення
концентрації
пімозиду або
хінідину у
плазмі крові
може спричиняти
подовження
інтервалу QT
та рідко
призводити
до розвитку
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует».
Одночасне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
протипоказане.

Еритроміцин:
одночасне
застосування
еритроміцину
та флуконазолу
потенційно
може
призводити до
підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует») та, як
наслідок, до
раптового
серцевого летального
наслідку.
Застосування
комбінації
даних
лікарських
засобів
протипоказане.

Не
рекомендується
одночасне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів.

Галофантрин:
флуконазол
може
спричинити
підвищення концентрації
галофантрину
у плазмі
крові за
рахунок
пригнічення
CYP3A4. Одночасне
застосування
цих
лікарських
засобів
потенційно
може
призводити до
підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу «пірует») та, як
наслідок, до
раптового
серцевого летального
наслідку.
Слід уникати
застосування
комбінації
даних
лікарських
засобів.

Сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів
вимагає
обережності
та
коригування
дози.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
флуконазол.

Дослідження
взаємодії
продемонстрували,
що одночасне
вживання їжі,
циметидин,
антациди або
подальше
опромінення
усього тіла
для
пересадки
кісткового
мозку не мають
клінічно
значущого
впливу на
абсорбцію флуконазолу
при його
пероральному
застосуванні.

Рифампіцин:
одночасне
застосування
флуконазолу
та рифампіцину
призводило
до зниження AUC
на 25 % та скорочувало
період
напіввиведення
флуконазолу
на 20 %. Тому для
пацієнтів,
які
застосовують
рифампіцин,
слід
розглянути
доцільність
підвищення
дози
флуконазолу.

Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби.

Флуконазол
є потужним
інгібітором
ізоферменту
2C9 цитохрому P450 (CYP)
та помірним
інгібітором
CYP3A4. Флуконазол
є
інгібітором
CYP2С19. На додаток
до спостережуваних/документально
підтверджених
взаємодій, що
описані
нижче, при
одночасному
застосуванні
з
флуконазолом
існує ризик
підвищення у
плазмі крові
концентрацій
інших сполук,
що
метаболізуються
CYP2C9, CYP2С19 та CYP3A4. Тому
застосовувати
такі
комбінації препаратів
слід з
обережністю;
при цьому необхідно
ретельно
спостерігати
за станом пацієнтів.
Пригнічувальна
дія
флуконазолу
на ферменти
зберігається
протягом 4-5
діб після
його
застосування
у зв’язку з його
тривалим
періодом
напіввиведення.

Альфентаніл:
під час
одночасного
застосування
альфентанілу
у дозі 20 мкг/кг
та
флуконазолу
у дозі 400 мг
здоровим
добровольцям
спостерігалося
двократне
збільшення AUC10,
можливо,
через
інгібування
CYP3A4. Може бути
необхідним коригування
дози
альфентанілу.

Амітриптилін,
нортриптилін:
флуконазол
посилює дію
амітриптиліну
та нортриптиліну.
Рекомендується
вимірювати
концентрації
5-нортриптиліну
та/або S-амітриптиліну
на початку
комбінованої
терапії та
через 1
тиждень. У разі
необхідності
слід
відкоригувати
дозу
амітриптиліну/нортриптиліну.

Амфотерицин
В:
одночасне
застосування
флуконазолу
та амфотерицину
В інфікованим
мишам із
нормальним
імунітетом
та
інфікованим
мишам зі
зниженим
імунітетом
призвело до
таких
результатів:
невеликий
адитивний
протигрибковий
ефект при
системній
інфекції C. albicans,
відсутність
взаємодії
при
внутрішньочерепній
інфекції Cryptococcus neoformans та
антагонізм
двох
препаратів
при системній
інфекції Aspergillus fumigatus.
Клінічне
значення
результатів,
отриманих у
ході цих
досліджень,
невідоме.

Антикоагулянти:
як і при
застосуванні
інших
азольних
протигрибкових
засобів, при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
повідомлялося
про випадки
розвитку
кровотеч
(гематом,
носової
кровотечі, шлунково-кишкових
кровотеч,
гематурії та
мелени) у
поєднанні із
подовженням
протромбінового
часу. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
спостерігалося
двократне
підвищення
протромбінового
часу, імовірно,
внаслідок
пригнічення
метаболізму
варфарину
через CYP2С9. Слід
ретельно
контролювати
протромбіновий
час у
пацієнтів,
які одночасно
застосовують
кумаринові
антикоагулянти.
Може бути
необхідною
корекція дози
варфарину.

Бензодіазепіни
короткої дії,
наприклад
мідазолам, тріазолам:
призначення
флуконазолу
після
перорального
застосування
мідазоламу
призводило
до значного
підвищення
концентрації
мідазоламу
та до
посилення
психомоторних
ефектів.
Одночасне
застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг та
мідазоламу у
дозі 7,5 мг
перорально
призводило
до підвищення
AUC та періоду
напіввиведення
у 3,7 та 2,2 раза
відповідно.
Застосування
флуконазолу
у дозі 200
мг/добу та 0,25 мг
тріазоламу
перорально
призводило
до підвищення
AUC та періоду
напіввиведення
у 4,4 та 2,3 раза
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та тріазоламу
спостерігалося
потенціювання
та
пролонгація
ефектів тріазоламу.

Якщо
пацієнту,
який
проходить
курс лікування
флуконазолом,
слід
одночасно
призначити
терапію
бензодіазепінами,
дозу останніх
слід
зменшити та
встановити
належний нагляд
за станом
пацієнта.

Карбамазепін:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
карбамазепіну
та спричиняє
підвищення
рівня
карбамазепіну
в сироватці
крові на 30 %.
Існує ризик
розвитку
проявів
токсичності
з боку
карбамазепіну.
Може бути
необхідним
коригування
дози
карбамазепіну
залежно від
рівня його концентрації
та дії
препарату.

Блокатори
кальцієвих
каналів:
деякі
антагоністи
кальцію
(ніфедипін, ісрадипін,
амлодипін та
фелодипін)
метаболізуються
ферментом CYP3A4.
Флуконазол
потенційно
може
підвищувати
системну
експозицію
блокаторів
кальцієвих
каналів.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
щодо
розвитку
побічних
реакцій.

Целекоксиб:
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
(200 мг на добу) та
целекоксибу     (200 мг) Cmax
та AUC
целекоксибу
підвищувалися
на 68 % та 134 % відповідно.
При
одночасному
застосуванні
целекоксибу
та
флуконазолу
може бути
необхідним
зменшення
дози
целекоксибу
вдвічі.

Циклофосфамід:
одночасне
застосування
циклофосфаміду
та
флуконазолу
призводить
до підвищення
рівня
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові. Ці
препарати
можна застосовувати
одночасно,
зважаючи на
ризик підвищення
концентрації
білірубіну
та креатиніну
в сироватці
крові.

Фентаніл:
повідомлялося
про один
летальний
випадок
інтоксикації
фентанілом
внаслідок
можливої
взаємодії фентанілу
та
флуконазолу. Дослідження
продемонстровали,
що
флуконазол
значно
уповільнював
елімінацію
фентанілу.
Підвищення
концентрації
фентанілу
може
призвести до
пригнічення
дихання, тому
слід
ретельно
контролювати
стан
пацієнта.
Може бути
необхідною
корекція
дози
фентанілу.

Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази:
сумісне
застосування
флуконазолу
та інгібіторів

ГМГ-КoA-редуктази,
що
метаболізуються
CYP3A4 (аторвастатин
та
симвастатин),
або
інгібіторів ГМГ-КoA-редуктази,
що метаболізуються
CYP2C9
(флувастатин),
підвищує
ризик розвитку
міопатії та
рабдоміолізу.
У разі необхідності
одночасного
застосування
цих
препаратів
слід
ретельно
спостерігати
за пацієнтом
щодо
виникнення
симптомів
міопатії та
рабдоміолізу
і проводити
моніторинг
рівня
креатинкінази.
У випадку
значного підвищення
рівня
креатинкіази,
а також при діагностуванні
або підозрі
на міопатію/рабдоміоліз
застосування
інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази
слід
припинити.

Імуносупресори
(наприклад
циклоспорин,
еверолімус,
сиролімус і
такролімус).

Циклоспорин:
флуконазол
значно
підвищує
концентрацію
та AUC
циклоспорину.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200
мг/добу та
циклоспорину
у дозі
2,7 мг/кг/добу
спостерігалося
збільшення AUC
циклоспорину
у 1,8 раза. Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно за
умови зменшення
дози
циклоспорину
залежно від
його
концентрації.

Еверолімус:
хоча
досліджень in vitro та in vivo не
проводили,
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
еверолімусу
в сироватці крові
через
пригнічення
CYP3А4.

Сиролімус:
флуконазол
підвищує
концентрацію
сиролімусу у
плазмі крові,
імовірно,
шляхом
пригнічення
метаболізму
сиролімусу
ферментом CYP3A4
та
P-глікопротеїном.
Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно за
умови
коригування
дози
сиролімусу
залежно від
рівня
концентрації
та ефектів
препарату.

Такролімус: флуконазол
може підвищувати
концентрації
такролімусу
в сироватці
крові до

5
разів при
його
пероральному
застосуванні
через
пригнічення
метаболізму
такролімусу
ферментом CYP3A4 у
кишечнику.
При внутрішньовенному
застосуванні
такролімусу
не спостерігалося
значних змін
фармакокінетики.
Підвищені
рівні
такролімусу
асоціюються із
нефротоксичністю.
Дозу
такролімусу
для
перорального
застосування
слід знижувати
залежно від
концентрації
такролімусу.

Лозартан:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
лозартану до
його
активного
метаболіту

(E-31 74), що зумовлює
більшу
частину
антагонізму
до рецепторів
ангіотензину
II під час
застосування
лозартану.
Рекомендовано
здійснювати
постійний
моніторинг
артеріального
тиску у
пацієнтів.

Метадон:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
метадону у
сироватці
крові. При
одночасному
застосуванні
метадону та
флуконазолу
може бути
необхідним
коригування
дози метадону.

Нестероїдні
протизапальні
препарати:
при
одночасному
застосуванні
з флуконазолом
Cmax та AUC
флурбіпрофену
підвищувалися
на 23 % та 81 % відповідно
порівняно з
відповідними
показниками
при застосуванні
тільки
флурбіпрофену.
Аналогічно
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу з
рацемічним
ібупрофеном
(400 мг) Cmax та AUC
фармакологічно
активного
ізомеру
S-(+)-ібупрофену
підвищувалися
на 15 % та 82 %
відповідно
порівняно з
такими
показниками
при
застосуванні
тільки
рацемічного
ібупрофену.

Хоча
спеціальних
досліджень
не проводили,
флуконазол
потенційно
здатний
підвищувати
системну експозицію
інших НПЗП,
що
метаболізуються
CYP2C9 (наприклад
напроксену,
лорноксикаму,
мелоксикаму,
диклофенаку).
Рекомендовано
періодично
здійснювати
моніторинг
побічних реакцій
та токсичних
проявів,
пов’язаних із
НПЗП. Може
знадобитися
коригування
дози НПЗП.

Фенітоїн:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
фенітоїну в
печінці.
Одночасне
багаторазове
застосування
200 мг
флуконазолу
та 250 мг
фенітоїну
внутрішньовенно
призводить
до підвищення
AUC24
фенітоїну на
75 % та Сmin на 128 %.
При
одночасному
застосуванні
цих лікарських
засобів слід
проводити
моніторинг
концентрації
фенітоїну у
сироватці крові
для
уникнення
розвитку
токсичної дії
фенітоїну.

Преднізон:
повідомлялося
про випадок,
коли у
пацієнта
після
трансплантації
печінки на
тлі застосування
преднізону
розвинулася
гостра недостатність
кори надниркових
залоз, що
виникла
після припинення
тримісячного
курсу
терапії
флуконазолом.
Припинення
застосування
флуконазолу,
імовірно,
спричинило
посилення
активності CYP3A4,
що призвело
до
прискорення
метаболізму
преднізону. Слід
ретельно
стежити за
пацієнтами,
які протягом
тривалого
часу
одночасно
застосовують
флуконазол
та преднізон,
з метою попередження
розвитку недостатності
кори надниркових
залоз після
припинення
застосування
флуконазолу.

Рифабутин:
флуконазол
підвищує концентрацію
рифабутину в
сироватці
крові, що
призводить
до
збільшення
AUС
рифабутину до
80 %. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та
рифабутину
повідомлялося
про випадки
розвитку
увеїту. При
застосуванні
такої
комбінації
лікарських
засобів слід
брати до
уваги
симптоми
токсичної
дії
рифабутину.

Саквінавір:
флуконазол
підвищує AUC та Cmax
саквінавіру
приблизно на
50 % та 55 %
відповідно через
пригнічення
метаболізму
саквінавіру
у печінці
ферментом CYP3A4
та через
інгібування
P-глікопротеїну.
Взаємодії
між флуконазолом
та
саквінавіром/ритонавіром
не
досліджувалися,
тому вони
можуть бути
більш
вираженими.
Може бути
необхідним коригування
дози
саквінавіру.

Похідні
сульфонілсечовини:
при
одночасному
застосуванні
флуконазол
пролонгує
період
напіввиведення
пероральних
похідних
сульфонілсечовини
(хлорпропаміду,
глібенкламіду,
гліпізиду та
толбутаміду)
при їх
застосуванні
здоровим добровольцям.
Рекомендується
проводити частий
контроль
цукру в крові
та
відповідним
чином
знижувати
дозу
похідних
сульфонілсечовини
при одночасному
застосуванні
з
флуконазолом.

Теофілін:
у дослідженнях
взаємодії
препаратів
застосування
флуконазолу
по 200 мг
протягом 14
днів
призвело до зниження
середнього
кліренсу
теофіліну у
плазмі крові
на 18 %. За
пацієнтами,
які застосовують
теофілін у
високих
дозах або які
мають
підвищений
ризик
розвитку
токсичних
проявів
теофіліну з
інших причин,
слід
встановити
нагляд щодо
виявлення
ознак
розвитку
токсичної дії
теофіліну.
Терапію слід
змінити при
появі ознак
токсичності.

Алкалоїди
барвінку:
хоча відповідних
досліджень
не проводили,
флуконазол, імовірно,
через інгібування
CYP3A4 може
спричиняти
підвищення
концентрації
алкалоїдів
барвінку у
плазмі крові
(наприклад
вінкристину
та
вінбластину),
що призводить
до розвитку
нейротоксичних
ефектів.

Вітамін А: повідомлялося,
що у
пацієнта,
який одночасно
застосовував
трансретиноєву
кислоту (кислотна
форма
вітаміну А)
та
флуконазол, спостерігалися
побічні
реакції з
боку ЦНС у
формі
псевдотумору
головного
мозку; даний
ефект зник
після
відміни
флуконазолу.
Ці лікарські
засоби можна
застосовувати
одночасно,
але слід
пам’ятати
про ризик
виникнення
побічних
реакцій з
боку ЦНС.

Вориконазол
(інгібітор CYP2С9, CYP2С19 та CYP3А4): одночасне
застосування
вориконазолу
перорально
(по 400 мг кожні 12
годин
протягом 1
дня, потім по 200
мг кожні 12
годин
протягом 2,5 дня)
та
флуконазолу
перорально (400
мг в перший
день, потім
по 200 мг кожні 24
години
протягом 4
днів) 8
здоровим
добровольцям
чоловічої
статі призвело
до
підвищення Сmax
та AUCt
вориконазолу
в середньому
до 57 % (90 % ДІ: 20 %, 107 %) та 79 %
(90 % ДІ: 40 %, 128 %) відповідно.
Невідомо, чи
призводить
зниження
дози та/або частоти
застосування
вориконазолу
або флуконазолу
до усунення
такого
ефекту. При застосуванні
вориконазолу
після флуконазолу
слід
проводити
спостереження
щодо
розвитку
побічних
ефектів, асоційованих
із
вориконазолом.

Зидовудин:
флуконазол
підвищує Сmax
та AUC
зидовудину
на 84 % та 74 %
відповідно,
що зумовлено
зниженням
кліренсу
зидовудину
приблизно на
45 % при його
пероральному
застосуванні.
Період напіввиведення
зидовудину
був також
подовжений
приблизно на
128 % після
застосування
комбінації
флуконазолу
та
зидовудину.
За пацієнтами,
які
застосовують
таку комбінацію
лікарських
засобів, слід
спостерігати
щодо
розвитку
побічних
реакцій,
пов’язаних
із застосуванням
зидовудину.
Можна
розглянути
доцільність
зниження
дози
зидовудину.

Азитроміцин:
у дослідженнях
з оцінки
впливу
азитроміцину
та
флуконазолу
на фармакокінетику
один одного
при їх
одночасному
пероральному
разовому
застосуванні
у дозах 1200 мг та
800 мг
відповідно, жодних
значущих
фармакокінетичних
взаємодій
виявлено не
було.

Пероральні
контрацептиви: при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 50 мг впливу
на рівень
гормонів не
було, тоді як
при застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу
спостерігалося
збільшення
АUС
етинілестрадіолу
на 40 % та левоноргестрелу
– на 24 %. Це
свідчить про
те, що багаторазове
застосування
флуконазолу
у зазначених
дозах навряд
чи може
впливати на
ефективність
комбінованого
перорального
контрацептива.

Івакафтор: супутнє
застосування
з
івакафтором,
підсилювачем
муковісцидозного
трансмембранного
регулятора
провідності
(CFTR), підвищує
експозицію
івакафтору в
3 рази, а
гідроксиметилівакафтору
(М1) – у 1,9 раза.
Для
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
помірні
інгібітори CYP3A, такі
як
флуконазол і
еритроміцин,
рекомендується
зниження
дози
івакафтору
до 150 мг один
раз на добу.

Особливості
застосування.

Дерматофітія.
Відповідно
до
результатів
дослідження
флуконазолу
для
лікування
дерматофітії
у дітей,
флуконазол
не перевищує
гризеофульвін
за
ефективністю
і загальний показник
ефективності
становить
менше 20 %. Тому
флуконазол не
слід
застосовувати
для
лікування
дерматофітії.

Криптококоз.
Доказів
ефективності
флуконазолу
для лікування
криптококозу
інших
локалізацій (наприклад
легеневого
криптококозу
та
криптококозу
шкіри)
недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Глибокі
ендемічні
мікози. Доказів
ефективності
флуконазолу
для лікування
інших форм
ендемічних
мікозів, таких
як
паракокцидiоїдомiкоз,
гістоплазмоз
та
шкірно-лімфатичний
споротрихоз,
недостатньо,
тому рекомендацій
щодо
дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Ниркова
система. Пацієнтам
із
порушенням
функцій
нирок препарат
слід
застосовувати
з
обережністю (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Гепатобіліарна
система. Пацієнтам
із
порушенням
функцій
печінки препарат
слід
застосовувати
з обережністю.
Застосування
флуконазолу
асоціювалося
з
виникненням
рідкісних
випадків
розвитку
тяжкої
гепатотоксичності,
включаючи
летальні
випадки,
головним
чином у пацієнтів
із тяжкими
основними
захворюваннями.
У випадках,
коли
розвиток
гепатотоксичності
асоціювався
із
застосуванням
флуконазолу,
не було
відзначено
її явної залежності
від
загальної
добової дози
препарату,
тривалості
терапії,
статі або
віку
пацієнта.
Зазвичай
гепатотоксичність,
спричинена
флуконазолом,
оборотна, а
її прояви
зникають після
припинення
терапії.

За
пацієнтами, у
яких при
застосуванні
флуконазолу
спостерігаються
відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
слід
встановити
ретельний
нагляд щодо
розвитку
більш
тяжкого
ураження печінки.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про симптоми,
що можуть
свідчити про
серйозний
вплив на
печінку
(виражена
астенія,
анорексія, постійна
нудота,
блювання та
жовтяниця). У
такому
випадку
застосування
флуконазолу
слід негайно
припинити та
проконсультуватися
з лікарем.

Серцево-судинна
система. Деякі
азоли, у тому
числі й
флуконазол,
асоціюються
із
подовженням
інтервалу QТ
на електрокардіограмі.
Повідомлялося
про дуже рідкісні
випадки
подовження
інтервалу QТ
та пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу «пірует»
при
застосуванні
флуконазолу.
Такі
повідомлення
стосувалися
пацієнтів із
тяжкими
захворюваннями
при
поєднанні багатьох
факторів
ризику,
такими як
структурні
захворювання
серця,
порушення
електролітного
обміну та
одночасне
застосування
інших лікарських
засобів, що
впливають на
інтервал QТ.

Флуконазол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
ризиком
розвитку
аритмій.
Одночасне
застосування
разом із
лікарськими
засобами, що
пролонгують
інтервал QTс
та метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450,
протипоказане.

Галофантрин.
Галофантрин
є субстратом
ферменту CYP3А4 і
пролонгує
інтервал QTс
при
застосуванні
у рекомендованих
терапевтичних
дозах. Одночасне
застосування
галофантрину
та флуконазолу
не
рекомендується.

Дерматологічні
реакції. Під
час
застосування
флуконазолу
рідко повідомлялося
про розвиток
таких
ексфоліативних
шкірних
реакцій як
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз. Пацієнти
зі СНІДом
більш
схильні до
розвитку тяжких
шкірних
реакцій при
застосуванні
багатьох
лікарських
засобів. Якщо
у пацієнта із
поверхневою
грибковою
інфекцією з’являються
висипання, що
можна
пов’язати із
застосуванням
флуконазолу,
подальше застосування
препарату
слід
припинити.
Якщо у
пацієнта з
інвазивною/системною
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання на
шкірі, за його
станом
потрібно
ретельно
спостерігати,
а у випадку
розвитку
бульозних
висипань або
мультиформної
еритеми
застосування
флуконазолу
слід
припинити.

Гіперчутливість.
У
рідкісних
випадках
повідомлялося
про розвиток
анафілактичних
реакцій.

Цитохром Р450. Флуконазол
є потужним
інгібітором
ферменту CYP2C9 та
помірним
інгібітором
ферменту CYP3А4. Також
флуконазол є
інгібітором
ферменту CYP2C19.
Слід
спостерігати
за станом
пацієнтів, які
одночасно
застосовують
флуконазол
та препарати
з вузьким
терапевтичним
вікном, що
метаболізуються
за участю CYP2C9, CYP2C19
та CYP3A4.

Терфенадин. Слід
ретельно
спостерігати
за станом пацієнта
при
одночасному
застосуванні
терфенадину
та
флуконазолу у
дозі менше 400
мг на добу.

Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю.

Дані,
отримані при
разовому або
повторному
застосуванні
флуконазолу
у звичайних дозах
(< 200 мг/добу)
кільком
сотням
вагітних
жінок
протягом I
триместру
вагітності,
не продемонстрували
небажаних
ефектів на плід.
Повідомлялося
про чисельні
вроджені
патології у
новонароджених
(включаючи
брадифренію,
дисплазію
вушної раковини,
надмірне
збільшення
переднього
тім’ячка,
викривлення
стегна,
плечоліктьовий
синостоз),
матері яких
приймали
високі дози
флуконазолу
(400-800 мг/добу)
протягом
принаймні
трьох або
більше місяців
для
лікування
кокцидiоїдозу.
Зв’язок між
застосуванням
флуконазолу
та цими випадками
не
визначений.

Дослідження
на тваринах
продемонстрували
репродуктивну
токсичність.

Не
слід
застосовувати
звичайні
дози флуконазолу
та
короткотривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
крайньої
необхідності.

Не
слід
застосовувати
високі дози
флуконазолу
та/або
тривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
лікування інфекцій,
що
потенційно
загрожують
життю.

Флуконазол
проникає у
грудне
молоко та досягає
нижчої
концентрації
ніж у плазмі
крові.
Годування
груддю можна
продовжувати
після разового
застосування
звичайної
дози флуконазолу,
що становить
200 мг або менше.

Годувати
груддю не
рекомендується
при багаторазовому
застосуванні
флуконазолу або
при
застосуванні
високих доз
флуконазолу.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу
препарату
Дифлюзол® на
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами
не проводили.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про можливість
розвитку
запаморочення
або судом під
час застосовування
препарату
Дифлюзол®.
При розвитку
таких
симптомів не
рекомендується
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Капсули
слід ковтати
цілими.
Прийом препарату
не залежить
від прийому
їжі.

Дорослі.

Препарат
застосовувати
перорально у
дозі 150 мг
одноразово.

Пацієнти
літнього
віку.

При
відсутності
ознак
порушення
функцій нирок
для
лікування
даної
категорії
пацієнтів
застосовувати
звичайну
дозу для дорослих.

Порушення
функцій
нирок.

Флуконазол
виводиться в
основному з
сечею у
незміненому
вигляді. При
разовому
застосуванні
препарату
коригувати
дозу даній
категорії пацієнтів
не потрібно.

Порушення
функцій
печінки.

Флуконазол
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
порушеннями
функцій печінки,
оскільки
інформації
щодо
застосування
флуконазол
цій
категорії
пацієнтів
недостатньо.

Діти.

Ефективність
та безпека
застосування
препарату
для
лікування
генітальних
кандидозів у
дітей не
встановлені,
незважаючи на
вичерпні
дані щодо
застосування
флуконазолу
дітям. Якщо
існує
нагальна
потреба застосування
препарату
підліткам
(віком від 12 до 17
років), слід
застосовувати
звичайні дози
для дорослих.

Передозування.

Повідомляли
про
передозування
флуконазолом;
одночасно
повідомляли
про
галюцинації
та параноїдальну
поведінку.

При
передозуванні
необхідно
провести симптоматичну
підтримуючу
терапію та у
разі
необхідності
- промити
шлунок.

Флуконазол
значною
мірою
екскретується
з сечею;
форсований
діурез може
прискорити
виведення
препарату.
Сеанс
гемодіалізу тривалістю
3 години
знижує
рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Побічні реакції.

Найчастіше
(> 1/10)
повідомлялося
про такі
побічні
реакції: головний
біль, біль у
черевній
порожнині, діарея,
нудота,
блювання,
висипання,
підвищення
рівня аланінамінотрансферази
(АЛТ),
аспартатамінотрансферази
(АСТ) та
лужної
фосфатази
крові.

Для
оцінки
частоти
виникнення
побічних реакцій
використовують
наступну
класифікацію:
дуже часто (≥
1/10), часто (≥ 1/100 і < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000 і
<1/100), рідко (≥ 1/10000 і
<1/1000), дуже рідко
(< 1/10000), та
частота
невідома (неможливо
оцінити на
підставі
наявних
даних).

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи.

Нечасто:
анемія.

Рідко:
агранулоцитоз,
лейкопенія,
нейтропенія,
тромбоцитопенія.

З боку
імунної системи.

Рідко:
анафілаксія.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади.

Нечасто:
зниження
апетиту.

Рідко:
гіпертригліцеридемія,
гіперхолестеринемія,
гіпокаліємія.

Психічні
порушення.

Нечасто:
безсоння,
сонливість.

З боку
нервової
системи.

Часто:
головний
біль.

Нечасто:
судоми,
запаморочення,
парестезії,
порушення
смаку.

Рідко:
тремор.

З боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату.

Нечасто:
вертиго.

З
боку серця.

Рідко:
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует»,
подовження
інтервалу QT.

З боку
шлунково-кишкового
тракту.

Часто:
біль у
черевній
порожнині,
діарея, нудота,
блювання.

Нечасто:
запор,
диспепсія,
метеоризм,
сухість у
роті.

Гепатобіліарні
розлади.

Часто:
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ),
аспартатамінотрансферази
(АСТ), лужної
фосфатази.

Нечасто:
холестаз,
жовтяниця,
підвищення рівня
білірубіну.

Рідко:
печінкова
недостатність,
гепатоцелюлярний
некроз,
гепатити,
гепатоцелюлярне
ураження.

З боку шкіри
та
підшкірної
тканини.

Часто:
висипання.

Нечасто:
свербіж,
медикаментозний
дерматит, кропив’янка,
підвищене
потовиділення.

Рідко:
токсичний
епідермальний
некроліз, синдром
Стівенса-Джонсона,
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз, ексфоліативний
дерматит,
ангіоневротичний
набряк,
набряк
обличчя,
алопеція.

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини.

Нечасто:
міалгія.

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення.

Нечасто:
підвищена
втомлюваність,
нездужання,
астенія,
гарячка.

Діти.

Частота
та характер
побічних
реакцій і відхилень
від норми
результатів
лабораторних
аналізів у
ході
клінічних
досліджень
за участю
дітей
співставні з
такими у
дорослих.

Термін
придатності.  4
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 оС.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Капсули
по 150 мг, по 1
капсулі у
блістері, 1
або 2
блістери в
пачці; по 2
капсули у
блістері,
1 блістер в
пачці.

Категорія
відпуску.

Без
рецепта –
капсули по 150
мг по 1
капсулі.

За
рецептом –
капсули по 150
мг по 2
капсули.

Виробник.

ПАТ
«Київмедпрепарат».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
01032, м.
Київ, вул.
Саксаганського,
139.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

ДИФЛЮЗОЛ®

(DIFLUZOL®)

Состав:

действующее
вещество: флуконазол;

1
капсула
содержит флуконазола,
в пересчете
на 100 % вещество
150 мг;

вспомогательные вещества: кальция
стеарат,
натрия крахмалгликолят
(тип А);

состав
оболочки
капсулы:
желатин,
патентованный
синий V (Е 131),
хинолиновый
желтый (Е 104),
титана
диоксид (Е 171).

Лекарственная
форма.
Капсулы.

Основные
физико-химические
свойства: твердые
желатиновые
капсулы № 1,
корпус бирюзового
цвета, крышка
зеленого
цвета. Содержимое
капсул –
порошок
белого или
почти белого
цвета, без
запаха.

Фармакотерапевтическая
группа.
Противогрибковые
средства для
системного
применения.
Производные
триазола. Код
АТХ J02A C01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Механизм
действия.

Флуконазол,
противогрибковый
препарат класса
триазолов –
мощный и селективный
ингибитор
грибковых
ферментов,
необходимых
для синтеза
эргостерола.
Первичным
механизмом
его действия
является
подавление
грибкового 14
альфа-ланостерол-деметилирования,
опосредованного
цитохромом
Р450, что
является
неотъемлемым
этапом
биосинтеза
грибкового
эргостерола.
Аккумуляция
14 альфа-метил-стеролов
коррелирует
с последующей
потерей
эргостерола
мембраной
грибковой
клетки и
может
отвечать за
противогрибковую
активность
флуконазола.
Флуконазол
является
более
селективным
к грибковым
ферментам цитохрома
Р450, чем к
различным
системам ферментов
цитохрома Р450
млекопитающих.

Применение
флуконазола
в дозе 50 мг в
сутки в
течение 28
дней не
влияет на
уровень
тестостерона
в плазме
крови у
мужчин или на
уровень
эндогенных
стероидов у
женщин
репродуктивного
возраста.
Флуконазол в
дозе 200-400 мг в
сутки не
оказывает
клинически
значимого
влияния на
уровень
эндогенных
стероидов
или на ответ
на
стимуляцию
АКТГ у
здоровых добровольцев
мужского
пола.

Исследование
взаимодействия
с антипирином
продемонстрировало,
что
применение 50
мг
флуконазола
разово или
многократно
не влияет на
метаболизм антипирина.

Чувствительность
in vitro.

Флуконазол
in vitro
демонстрирует
противогрибковую
активность в
отношении
видов Candida,
наиболее
часто
встречающихся
(включая C.albicans, C.parapsilosis, C.tropicalis). C.glabrata демонстрирует
широкий
диапазон
чувствительности
к
флуконазолу,
тогда как C.krusei к нему
резистентный.

Также
флуконазол in vitro
демонстрирует
активность
как против Cryptococcus neoformans и Cryptococcus gattii,
так и против
эндемических
плесневых
грибов Blastomices
dermatitidis, Coccidioides immitis, Histoplasma capsulatum и Paracoccidioides brasiliensis.

Взаимосвязь
фармакокинетических
и фармакодинамических
свойств.

Согласно
результатам
исследований
на животных,
существует
корреляция
между
минимальной
ингибирующей
концентрацией
и эффективностью
против
экспериментальных
моделей
микозов,
вызванных
видами Candida.
Согласно
результатам
клинических
исследований,
существует
линейная
зависимость
между AUC и
дозой флуконазола
(примерно 1:1).
Также
существует
прямая, но
недостаточная
связь между AUC
или дозой и
положительным
клиническим
ответом на
лечение
орального
кандидоза и в
меньшей
степени –
кандидемии.
Аналогично
лечения
инфекций,
вызванных
штаммами, к
которым флуконазол
демонстрирует
высокую минимальную
ингибирующую
концентрацию
(МИК), менее
удовлетворительно.

Механизм
резистентности.

Микроорганизмы
рода Candida
демонстрируют
многочисленные
механизмы
резистентности
к азольным
противогрибковым
средствам.
Флуконазол
демонстрирует
высокую МИК
против штаммов
грибов,
которые
имеют один
или более механизмов
резистентности,
что
отрицательно
влияет на
эффективность
in vivo и в
клинической
практике.
Сообщалось о
случаях
развития
суперинфекции
Candida spp.,
другими чем C. Albicans
видами,
которые
часто
нечувствительны
к флуконазолу
(например Candida кrusei). Для
лечения
таких
случаев
следует
применять
альтернативные
противогрибковые
средства.

Фармакокинетика.

Фармакокинетические
свойства
флуконазола
подобны при
внутривенном
и
пероральном
применении.

Абсорбция

Флуконазол
хорошо
всасывается
при пероральном
применении, а
уровень
препарата в плазме
крови и
системная
биодоступность
превышают 90 %
уровня
флуконазола
в плазме крови,
что
достигается
при
внутривенном
введении
препарата.
Одновременный
прием пищи не
влияет на всасывание
препарата
при его
пероральном
применении.
Пиковая
концентрация
в плазме крови
достигается
через 0,5-1,5 часа
после приема
препарата.
Концентрация
препарата в
плазме крови
пропорциональна
дозе. Равновесная
концентрация
на уровне 90 %
достигается
на второй
день лечения
при
применении в
первый день
нагрузочной
дозы, вдвое
превышающей
обычную
суточную
дозу.

Распределение.

Объем
распределения
примерно
равен общему
содержанию
жидкости в
организме.
Связывание с
белками
плазмы крови
низкое (11-12 %).

Флуконазол
хорошо
проникает во
все исследуемые
жидкости
организма.
Уровень
флуконазола
в слюне и
мокроте
подобен
концентрации
препарата в
плазме крови.
У пациентов,
больных
грибковым
менингитом,
уровень
флуконазола
в спинномозговой
жидкости
достигает 80 %
концентрации
в плазме
крови.

Высокие
концентрации
флуконазола
в коже, превышающие
сывороточные,
достигаются
в роговом
слое,
эпидермисе,
дерме и поте.
Флуконазол
накапливается
в роговом
слое. При применении
дозы 50 мг 1 раз в
сутки
концентрация
флуконазола
после 12 дней
лечения
составила 73
мкг/г, а через 7
дней после
завершения
лечения
концентрация
все еще
составляла 5,8
мкг/г. При
применении
дозы 150 мг 1 раз в
неделю
концентрация
флуконазола
на 7 день
лечения
составила 23,4
мкг/г; через 7
дней после
применения
следующей
дозы
концентрация
все еще
составляла 7,1
мкг/г.

Концентрация
флуконазола
в ногтях
после 4 месяцев
применения 150
мг 1 раз в
неделю составляла
4,05 мкг/г у
здоровых
добровольцев
и 1,8 мкг/г при
заболеваниях
ногтей;
флуконазол
определялся
в образцах
ногтей через
6 месяцев
после
завершения
терапии.

Биотрансформация

Флуконазол
метаболизируется
незначительно.
При введении
дозы, меченой
радиоактивными
изотопами,
только 11 %
флуконазола
выводится с
мочой в измененном
виде.
Флуконазол
является
селективным
ингибитором
изоферментов
CYP2С9 и CYP3A4, а также
ингибитором
фермента CYP2С19.

Выведение.

Период
полувыведения
флуконазола
из плазмы
крови
составляет
около 30 часов.
Большая
часть
препарата
выводится
почками, причем
80 % введенной
дозы
обнаруживается
в моче в
неизмененном
виде. Клиренс
флуконазола
пропорционален
клиренсу
креатинина. Циркулирующих
метаболитов
не обнаружено.

Длительный
период
полувыведения
из плазмы
крови дает
возможность
разового
применения
препарата
при
вагинальном
кандидозе, а
также применение
препарата 1
раз в неделю
при других
показаниях.

Почечная
недостаточность.

У
пациентов с
почечной
недостаточностью
тяжелой
степени
(скорость
клубочковой
фильтрации < 20
мл/мин)
период
полувыведения
увеличивается
с 30 часов до 98
часов.
Поэтому этой
категории
пациентов
необходимо уменьшить
дозу
флуконазола.
Флуконазол
удаляется путем
гемодиализа,
в меньшей
степени –
путем
интраперитонеального
диализа.
Сеанс гемодиализа
продолжительностью
3 часа снижает
уровень
флуконазола
в плазме
крови на 50 %.

Пациенты
пожилого
возраста.

Изменения
фармакокинетики
у пациентов
пожилого
возраста
очевидно
зависят от
параметров
функции
почек.

Клинические
характеристики.

Показания.

Острый
вагинальный
кандидоз,
когда местная
терапия
неуместна.

Кандидозный
баланит,
когда
местная
терапия
неуместна.

Противопоказания.

– Гиперчувствительность
к
флуконазолу,
другим
азольным
соединениям
или к любым
из вспомогательных
веществ
препарата.

– Одновременное
применение
флуконазола
и терфенадина
пациентам,
которые
применяют
флуконазол
многократно
в дозах 400
мг/сутки и
выше (согласно
результатам
исследования
взаимодействия
многократного
применения).

– Одновременное
применение
флуконазола
и других
лекарственных
средств,
которые удлиняют
интервал QT и
метаболизируются
с помощью
фермента CYP3A4 (например,
цизаприда,
астемизола,
пимозида, хинидина
и
эритромицина).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Противопоказано
совместное
применение
флуконазола
и нижеуказанных
лекарственных
средств.

Цизаприд:
сообщалось о
развитии
побочных
реакций со
стороны
сердца, в том
числе о
пароксизмальной
желудочковой
тахикардии
типа «пируэт»
у пациентов,
которые
одновременно
применяли
флуконазол и
цизаприд.
Исследования
продемонстрировали,
что
одновременное
применение 200
мг
флуконазола 1
раз в сутки и 20
мг цизаприда
4 раза в сутки
приводило к
значительному
повышению
уровня
цизаприда в
плазме крови
и к удлинению
интервала QT.
Одновременное
применение
флуконазола
и цизаприда противопоказано
(см. раздел «Противопоказания»).

Терфенадин:
из-за случаев
развития
тяжелых
сердечных аритмий,
вызванных
удлинением
интервала QTс у
пациентов,
которые
принимали
азольные противогрибковые
лекарственные
средства
одновременно
с
терфенадином,
были
проведены
исследования
взаимодействия
этих
препаратов. В
ходе одного
исследования
при
применении
флуконазола
в дозах 200 мг в
сутки не было
выявлено
удлинения
интервала QTс. Другое
исследование
при
применении
флуконазола
в дозах 400 мг и 800
мг в сутки продемонстрировало,
что
применение
флуконазола
в дозах 400 мг в
сутки или
выше значительно
повышает
уровень
терфенадина
в плазме
крови при
одновременном
применении этих
препаратов.
Совместное
применение
флуконазола
в дозах 400 мг
или выше с
терфенадином
противопоказано
(см. раздел «Противопоказания»).
При
применении
флуконазола
в дозах ниже 400 мг
в сутки
одновременно
с
терфенадином
следует
проводить
тщательный
мониторинг состояния
пациента.

Астемизол:
совместное
применение
флуконазола
и астемизола
может снизить
клиренс
астемизола.
Вызванное
этим повышение
концентрации
астемизола в
плазме крови
может
привести к
удлинению
интервала QT и редко – к
пароксизмальной
желудочковой
тахикардии
типа
«пируэт».
Одновременное
применение
флуконазола
и астемизола
противопоказано.

Пимозид
и хинидин:
совместное
применение
флуконазола
и пимозида
или хинидина
может
привести к
угнетению
метаболизма
пимозида или
хинидина, хотя
соответствующих
исследований
in vitro
и in vivo
не проводили.
Повышение
концентрации
пимозида или
хинидина в
плазме крови
может
вызывать
удлинение
интервала QT и редко
привести к
развитию
пароксизмальной
желудочковой
тахикардии
типа
«пируэт».
Одновременное
применение
флуконазола
и пимозида
или хинидина
противопоказано.

Эритромицин:
одновременное
применение эритромицина
и
флуконазола
потенциально
может
приводить к
повышению
риска развития
кардиотоксичности
(удлинение
интервала QT,
пароксизмальная
желудочковая
тахикардия
типа
«пируэт») и,
как
следствие, к
внезапному
сердечному летальному
исходу.
Применение
комбинации
данных
лекарственных
средств противопоказано.

Не
рекомендуется
одновременное
применение
флуконазола
и
нижеуказанных
лекарственных
средств.

Галофантрин:
флуконазол
может
вызвать
повышение
концентрации
галофантрина
в плазме
крови за счет
угнетения CYP3A4.
Одновременное
применение
этих
лекарственных
средств
потенциально
может приводить
к повышению
риска
развития
кардиотоксичности
(удлинение
интервала QT,
пароксизмальная
желудочковая
тахикардия
типа
«пируэт»), и,
как
следствие, к
внезапному
сердечному летальному
исходу.
Следует
избегать
применения
комбинации данных
лекарственных
средств.

Совместное
применение
флуконазола
и нижеуказанных
лекарственных
средств
требует
осторожности
и коррекции
дозы.

Влияние
других
лекарственных
средств на флуконазол.

Исследования
взаимодействия
продемонстрировали,
что
одновременное
употребление
пищи, циметидин,
антациды или
дальнейшее
облучение
всего тела
для
пересадки
костного
мозга, не
имеет
клинически
значимого
влияния на
абсорбцию
флуконазола
при его
пероральном
применении.

Рифампицин:
одновременное
применение
флуконазола
и рифампицина
приводило к
снижению AUC на 25 % и
сокращало
период
полувыведения
флуконазола
на 20 %. Поэтому
для
пациентов,
которые
применяют
рифампицин,
следует
рассмотреть
целесообразность
повышения
дозы
флуконазола.

Влияние
флуконазола
на другие
лекарственные
средства.

Флуконазол
является
мощным
ингибитором изофермента
2С9 цитохрома
Р450 (CYP)
и умеренным
ингибитором CYP3А4. Флуконазол
является
ингибитором CYP2С19. В придачу
к
наблюдаемым/документально
подтвержденным
взаимодействиям,
описанным
ниже, при
одновременном
применении с
флуконазолом
существует
риск
повышения в
плазме крови
концентраций
других
соединений,
которые
метаболизируются
CYP2С9, CYP2С19
и CYP3А4.
Поэтому
применять
такие
комбинации
препаратов
следует с
осторожностью;
при этом необходимо
тщательно
наблюдать за
состоянием
пациентов.
Угнетающее
действие
флуконазола
на ферменты
сохраняется
в течение 4-5
суток после
его
применения в
связи с его
длительным
периодом
полувыведения.

Альфентанил:
во время
одновременного
применения
альфентанила
в дозе 20 мкг/кг
и
флуконазола
в дозе 400 мг
здоровым
добровольцам
наблюдалось
двукратное
увеличение AUC10, возможно
из-за
ингибирования
CYP3А4. Может
быть
необходима
коррекция
дозы альфентанила.

Амитриптилин,
нортриптилин:
флуконазол
усиливает
действие
амитриптилина
и
нортриптилина.
Рекомендуется
измерять
концентрации
5-нортриптилина
и/или                           S-амитриптилина
в начале
комбинированной
терапии и
через 1
неделю. В
случае
необходимости
следует
откорригировать
дозу
амитриптилина/нортриптилина.

Амфотерицин
В:
одновременное
применение
флуконазола
и амфотерицина
В
инфицированным
мышам с нормальным
иммунитетом
и
инфицированным
мышам со
сниженным
иммунитетом
привело к таким
результатам:
небольшой аддитивный
противогрибковый
эффект при системной
инфекции C.
аlbicans,
отсутствие
взаимодействия
при внутричерепной
инфекции Cryptococcus neoformans и
антагонизм
двух
препаратов
при системной
инфекции Aspergillus fumigatus.
Клиническое
значение
результатов, полученных
в ходе этих
исследований,
неизвестно.

Антикоагулянты:
как и при
применении
других
азольных
противогрибковых
средств, при
одновременном
применении
флуконазола
и варфарина
сообщалось о
случаях
развития
кровотечений
(гематом,
носового
кровотечения,
желудочно-кишечных
кровотечений,
гематурии и
мелены) в
сочетании с
удлинением
протромбинового
времени. При
одновременном
применении
флуконазола
и варфарина
наблюдалось
двукратное
повышение
протромбинового
времени,
вероятно,
вследствие
угнетения
метаболизма
варфарина
через CYP2С9.
Следует
тщательно
контролировать
протромбиновое
время у
пациентов,
которые одновременно
применяют
кумариновые
антикоагулянты.
Может быть
необходима
коррекция
дозы
варфарина.

Бензодиазепины
короткого
действия,
например
мидазолам, триазолам:
назначение
флуконазола
после
перорального
применения
мидазолама
приводило к
значительному
повышению
концентрации
мидазолама и
усилению
психомоторных
эффектов.
Одновременное
применение
флуконазола
в дозе 200 мг и
мидазолама в
дозе 7,5 мг
перорально
приводило к
повышению AUC и периода
полувыведения
в 3,7 и 2,2 раза
соответственно.
Применение
флуконазола
в дозе 200 мг/сутки
и 0,25 мг
триазолама
перорально
приводило к
повышению AUC и периода
полувыведения
в 4,4 и 2,3 раза
соответственно.
При
одновременном
применении
флуконазола
и триазолама
наблюдалось
потенциирование
и пролонгация
эффектов
триазолама.

Если
пациенту,
который
проходит
курс лечения
флуконазолом,
следует
одновременно
назначить
терапию
бензодиазепинами,
дозу последних
следует
снизить и установить
надлежащее
наблюдение
за состоянием
пациента.

Карбамазепин:
флуконазол
угнетает
метаболизм
карбамазепина
и вызывает
повышение
уровня карбамазепина
в сыворотке
крови на 30 %.
Существует
риск
развития
проявлений
токсичности
со стороны
карбамазепина.
Может быть
необходима
коррекция
дозы карбамазепина
в
зависимости
от уровня его
концентрации
и действия
препарата.

Блокаторы
кальциевых
каналов:
некоторые
антагонисты
кальция
(нифедипин,
исрадипин,
амлодипин и
фелодипин)
метаболизируется
ферментом CYP3А4. Флуконазол
потенциально
может
повышать системную
экспозицию
блокаторов
кальциевых
каналов.
Рекомендован
тщательный
мониторинг
относительно
развития
побочных реакций.

Целекоксиб:
при
одновременном
применении
флуконазола
(200 мг в сутки) и
целекоксиба     (200 мг) Сmax и
AUC
целекоксиба
повышались
на 68 % и 134 %
соответственно.
При
одновременном
применении
целекоксиба
и
флуконазола
может быть
необходимым
снижение
дозы
целекоксиба
в два раза.

Циклофосфамид:
одновременное
применение
циклофосфамида
и
флуконазола
приводит к
повышению
уровня
билирубина и креатинина
в сыворотке
крови. Эти
препараты
можно
применять
одновременно,
учитывая
риск
повышения
концентрации
билирубина и
креатинина в
сыворотке
крови.

Фентанил:
сообщалось
об одном
летальном
случае интоксикации
фентанилом
вследствие
возможного
взаимодействия
фентанила и
флуконазола.
Исследования
продемонстрировали,
что флуконазол
значительно
замедлял
элиминацию
фентанила.
Повышение
концентрации
фентанила
может
привести к
угнетению
дыхания, поэтому
следует
тщательно
контролировать
состояние
пациента. Может
быть
необходимой
коррекция
дозы фентанила.

Ингибиторы
ГМГ-КоА-редуктазы:
совместное
применение
флуконазола
и ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
которые
метаболизируются
CYP3А4
(аторвастатин
и
симвастатин),
или ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
которые
метаболизируются
CYP2С9
(флувастатин),
повышает
риск
развития миопатии
и
рабдомиолиза.
В случае
необходимости
одновременного
применения
этих препаратов
следует
тщательно
наблюдать за
пациентом
относительно
возникновения
симптомов
миопатии и
рабдомиолиза
и проводить
мониторинг
уровня
креатинкиназы.
В случае
значительного
повышения
уровня креатинкиназы,
а также при
диагностировании
или
подозрении
на
миопатию/рабдомиолиз
применение
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы
следует
прекратить.

Иммуносупрессоры
(например,
циклоспорин, эверолимус,
сиролимус и
такролимус).

Циклоспорин:
флуконазол
значительно
повышает
концентрацию
и AUC
циклоспорина.
При
одновременном
применении
флуконазола
в дозе 200
мг/сутки и
циклоспорина
в дозе               2,7
мг/кг/сутки
наблюдалось
увеличение AUC
циклоспорина
в 1,8 раза. Эти
препараты
можно
применять
одновременно
при условии
уменьшения
дозы
циклоспорина
в
зависимости
от его
концентрации.

Эверолимус:
хотя
исследования
in vitro
и in vivo
не проводили,
флуконазол
может
повышать
концентрацию
эверолимусу
в сыворотке
крови из-за
угнетения CYP3А4.

Сиролимус:
флуконазол
повышает
концентрацию
сиролимуса в
плазме крови,
вероятно,
путем
угнетения
метаболизма
сиролимуса ферментом
CYP3А4 и
Р-гликопротеином.
Эти препараты
можно
применять
одновременно
при условии
корригирования
дозы
сиролимуса в
зависимости
от уровня
концентрации
и эффектов
препарата.

Такролимус:
флуконазол
может
повышать
концентрации
такролимуса
в сыворотке
крови до      5
раз при его
пероральном
применении
из-за
угнетения
метаболизма
такролимуса
ферментом CYP3А4 в
кишечнике.
При
внутривенном
применении
такролимуса
не
наблюдалось
значительных
изменений
фармакокинетики.
Повышенные
уровни
такролимуса
ассоциируются
с нефротоксичностью.
Дозу
такролимуса
для перорального
применения
следует
снижать в
зависимости
от
концентрации
такролимуса.

Лозартан:
флуконазол
угнетает
метаболизм
лозартана до
его
активного
метаболита
(Е-31 74), что обусловливает
большую
часть
антагонизма
к рецепторам
ангиотензина
II во
время применения
лозартана.
Рекомендуется
осуществлять
постоянный
мониторинг
артериального
давления у
пациентов.

Метадон:
флуконазол
может
повышать
концентрацию
метадона в
сыворотке
крови. При
одновременном
применении
метадона и
флуконазола
может быть
необходима коррекция
дозы
метадона.

Нестероидные
противовоспалительные
препараты:
при
одновременном
применении с
флуконазолом
Сmax и
AUC
флурбипрофена
повышались
на 23 % и 81 %
соответственно
в сравнении с
соответствующими
показателями
при
применении
только
флурбипрофена.
Аналогично
при
одновременном
применении
флуконазола
с
рацемическим
ибупрофеном      (400
мг) Сmax и AUC
фармакологически
активного
изомера S-(+)-ибупрофена
повышались
на   15 % и
82 %
соответственно
в сравнении с
такими
показателями
при применении
только
рацемического
ибупрофена.

Хотя
специальных
исследований
не проводили,
флуконазол
потенциально
способен повышать
системную
экспозицию
других НПВП, которые
метаболизируются
CYP2С9
(например,
напроксена,
лорноксикама,
мелоксикама,
диклофенака).
Рекомендовано
периодически
осуществлять
мониторинг
побочных
реакций и
токсических
проявлений,
связанных с
НПВП. Может
быть
необходима
коррекция
дозы НПВП.

Фенитоин:
флуконазол
угнетает
метаболизм
фенитоина в
печени.
Одновременное
многократное
применение 200
мг флуконазола
и 250 мг
фенитоина
внутривенно
приводит к
повышению AUC24 фенитоина
на 75 % и Сmin на 128 %. При
одновременном
применении
этих лекарственных
средств
следует
проводить мониторинг
концентрации
фенитоина в
сыворотке
крови во
избежание
развития
токсического
действия
фенитоина.

Преднизон:
сообщалось о
случае, когда
у пациента
после
трансплантации
печени на
фоне
применения
преднизона
развилась
острая
недостаточность
коры
надпочечных
желез,
которая возникла
после
прекращения
трехмесячного
курса
терапии флуконазолом.
Прекращение
применения
флуконазола,
вероятно,
вызвало
усиление
активности CYP3А4, что
привело к
ускорению
метаболизма
преднизона.
Следует
тщательно
следить за
пациентами,
которые на
протяжении
длительного
времени
одновременно
применяют
флуконазол и
преднизон, с
целью
предупреждения
развития
недостаточности
коры
надпочечных
желез после
прекращения
применения
флуконазола.

Рифабутин:
флуконазол
повышает
концентрацию
рифабутина в
сыворотке
крови, что
приводит к
увеличению AUC рифабутина
до 80 %. При одновременном
применении
флуконазола
и рифабутина
сообщалось о
случаях
развития увеита.
При
применении
такой
комбинации лекарственных
средств
следует
принимать во
внимание
симптомы
токсического
действия
рифабутина.

Саквинавир:
флуконазол
повышает AUC и Сmax саквинавира
приблизительно
на 50 % и 55 %
соответственно
из-за
угнетения
метаболизма
саквинавира
в печени
ферментом CYP3А4 и из-за
ингибирования
Р-гликопротеина.
Взаимодействия
между
флуконазолом
и
саквинавиром/ритонавиром
не
исследовались,
поэтому они могут
быть более
выраженными.
Может быть необходима
коррекция
дозы
саквинавира.

Производные
сульфонилмочевины:
при
одновременном
применении
флуконазол
пролонгирует
период
полувыведения
пероральных
производных
сульфонилмочевины
(хлорпропамида,
глибенкламида,
глипизида и
толбутамида)
при их
применении
здоровым
добровольцам.
Рекомендуется
проводить
частый
контроль
сахара в
крови и соответственным
образом
понижать
дозу производных
сульфонилмочевины
при одновременном
применении с
флуконазолом.

Теофиллин:
в исследованиях
взаимодействия
препаратов
применение
флуконазола
по 200 мг на
протяжении 14 дней
привело к
снижению
среднего
клиренса
теофиллина в
плазме крови
на     18
%. За
пациентами,
которые
применяют
теофиллин в
высоких
дозах или
которые
имеют повышенный
риск
развития
токсических
проявлений
теофиллина
по другим
причинам,
следует
установить
наблюдение
по выявлению
признаков развития
токсического
действия
теофиллина.
Терапию
следует
изменить при
появлении
признаков
токсичности.

Алкалоиды
барвинка: хотя соответствующие исследования
не проводились, флуконазол, вероятно, из-за ингибирования СУРЗА4 может вызывать
повышение концентрации алкалоидов барвинка в плазме крови (например, винкристина и винбластина), что приводит к развитию нейротоксических эффектов.

Витамин
А: сообщалось,
что у
пациента, который
одновременно применял трансретиноевую кислоту (кислотная
форма витамина А) и флуконазол,
наблюдались побочные реакции со стороны ЦНС в форме псевдотумора головного
мозга; данный
эффект исчез после отмены флуконазола. Эти лекарственные средства можно применять одновременно, но следует помнить о риске
возникновения побочных реакций со стороны ЦНС.

Вориконазол
(ингибитор CYP2С9, CYP2С19 и СУРЗА4):
одновременное
применение
вориконазола
перорально
(по 400 мг каждые
12 часов на
протяжении 1
дня, потом по 200
мг каждые 12 часов
на
протяжении 2,5
дня) и
флуконазола
перорально (400
мг в первый
день, потом
по 200 мг каждые 24
часа на
протяжении 4
дней) 8
здоровым
добровольцам
мужского
пола привело
к повышению Сmax
и AUCτ вориконазола
в среднем до 57 %
(90 % ДИ: 20 %,   107 %) и 79 %  (90 % ДИ: 40 %, 128 %)
соответственно.
Неизвестно,
приводит ли
снижение
дозы и/или
частоты
применения
вориконазола
или
флуконазола
к устранению
такого
эффекта. При
применении
вориконазола
после флуконазола
следует
проводить
наблюдение
по развитию
побочных
эффектов,
ассоциированых
с
вориконазолом.

Зидовудин:
флуконазол
повышает Сmax и AUC
зидовудина
на 84 % и 74 %
соответственно,
что
обусловлено
снижением
клиренса
зидовудина
приблизительно
на 45 % при его
пероральном
применении.
Период полувыведения
зидовудина
был также
продлен
приблизительно
на 128 % после
применения
комбинации
флуконазола
и зидовудина.
За
пациентами,
которые
применяют
такую комбинацию
лекарственных
средств,
следует наблюдать
касательно
развития
побочных
явлений,
связанных с
применением
зидовудина.
Можно
рассмотреть
целесообразность
снижения
дозы зидовудина.

Азитромицин:
в
исследованиях
по оценке
влияния
азитромицина
и
флуконазола
на
фармакокинетику
друг друга
при их
одновременном
пероральном
разовом
применении в
дозах 1200 мг и 800 мг
соответственно,
никаких
значимых
фармакокинетических
взаимодействий
не было выявлено.

Пероральные
контрацептивы:
при
применении
флуконазола
в дозе 50 мг
влияния на
уровень
гормонов не
было, тогда
как при
применении
флуконазола
в дозе 200 мг в
сутки наблюдалось
увеличение AUC
этинилэстрадиола
на 40 % и
левоноргестрела
– на 24 %. Это
свидетельствует
о том, что
многоразовое
применение
флуконазола
в указанных
дозах вряд ли
может влиять
на
эффективность
комбинированного
перорального
контрацептива.

Ивакафтор:
сопутствующее
применение с
ивакафтором, усилителем
муковисцидозного
трансмембранного
регулятора
проводимости
(CFTR),
повышает
экспозицию
ивакафтора в          3 раза, а
гидроксиметиливакафтора
(M1) – в 1,9 раза.
Для
пациентов,
которые
одновременно
применяют
умеренные
ингибиторы CYP3A,
такие как
флуконазол и
эритромицин,
рекомендуется
снижение
дозы
ивакафтора
до 150 мг один
раз в сутки.

Особенности
применения.

Дерматофития.
Согласно
результатам
исследования
флуконазола
для лечения
дерматофитий
у детей,
флуконазол
не превышает
гризеовульфин
по
эффективности
и общий
показатель эффективности
составляет
менее 20 %.
Поэтому флуконазол
не следует
применять
для лечения
дерматофитии.

Криптококоз.
Доказательств
эффективности
флуконазола
для лечения
криптококоза
других
локализаций
(например,
легочного
криптококоза
и
криптококоза
кожи) недостаточно,
поэтому
рекомендаций
по поводу
режима
дозирования
для лечения
таких заболеваний
нет.

Глубокие
эндемические
микозы.
Доказательств
эффективности
флуконазола
для лечения
других форм
эндемических
микозов, таких
как
паракокцидиоидомикоз,
гистоплазмоз
и
кожно-лимфатический
споротрихоз,
недостаточно,
поэтому
рекомендаций
по поводу
режима
дозирования
для лечения
таких заболеваний
нет.

Почечная
система.
Пациентам с
нарушением
функции
почек препарат
следует
применять с
осторожностью
(см. раздел «Способ
применения и
дозы»).

Гепатобилиарная
система.
Пациентам с
нарушением
функции
печени препарат
следует
применять с
осторожностью.
Применение
флоконазола
ассоциировалось
с возникновением
редких
случаев
развития
тяжелой гепатотоксичности,
включая
летальные случаи,
главным
образом у
пациентов с
тяжелыми
основными
заболеваниями.
В случаях,
когда развитие
гепатотоксичности
ассоциировалось
с применением
флуконазола,
не было
отмечено ее
явной
зависимости
от общей
суточной
дозы препарата,
длительности
терапии, пола
и возраста
пациента.
Обычно
гепатотоксичность,
вызванная
флуконазолом,
обратима, а
ее проявления
исчезают
после
прекращения
терапии.

За
пациентами, у
которых при
применении
флуконазола
наблюдаются
отклонения
результатов
функциональных
проб печени,
следует установить
тщательное
наблюдение
касательно
развития
более
тяжелого
поражения печени.

Пациентов
следует проинформировать о
симптомах, которые
могут
свидетельствовать о
серьезном
влиянии на
печень (выраженная астения,
анорексия,
постоянная тошнота,
рвота и желтуха). В таком случае применение флуконазола следует немедленно прекратить и проконсультироваться
с врачом.

Сердечно-сосудистая
система.
Некоторые
азолы, в том
числе и
флуконазол, ассоциируются
с удлинением
интервала QT
на
электрокардиограмме.
Сообщалось
об очень
редких
случаях
удлинения
интервала QT и пароксизмальной
желудочковой
тахикардии
типа
«пируэт» при
применении
флуконазола.
Такие
сообщения
касались
пациентов с
тяжелыми заболеваниями
при
сочетании
многих факторов
риска, таких
как
структурные
заболевания
сердца,
нарушение
электролитного
обмена и
одновременное
применение
других лекарственных
средств,
которые
влияют на интервал
QT.

Флуконазол
следует с
осторожностью
применять
пациентам с
риском
развития
аритмий. Одновременное
применение
вместе с
лекарственными
средствами,
которые
пролонгируют
интервал QTс и
метаболизируются
с помощью
фермента CYP3A4
цитохрома Р450,
противопоказано.

Галофантрин.
Галофантрин
является
субстратом
фермента CYP3A4 и
пролонгирует
интервал QTс
при применении
в
рекомендованных
терапевтических
дозах.
Одновременное
применение
галофантрина
и
флуконазола
не
рекомендуется.

Дерматологические
реакции.
Во время
применения
флуконазола
редко
сообщалось о
развитии
таких
эксфолиативных
кожных
реакций как
синдром
Стивенса-Джонсона
и токсический
эпидермальный
некролиз.
Пациенты со СПИДом
более
склонны к
развитию
тяжелых кожных
реакций при
применении
многих лекарственных
средств. Если
у пациента с
поверхностной
грибковой
инфекцией
появляется
сыпь, которою
можно
связать с
применением
флуконазола,
дальнейшее
применение
препарата
следует прекратить.
Если у
пациента с
инвазивной/системной
грибковой
инфекцией
появляется сыпь
на коже, за
его
состоянием
нужно
тщательно
наблюдать, а
в случае
развития
буллезной
сыпи или мультиформной
эритемы
применение
флуконазола
следует
прекратить.

Гиперчувствительность.
В редких
случаях
сообщалось о
развитии анафилактических
реакций.

Цитохром
Р450. Флуконазол
является
мощным
ингибитором
фермента CYP2C9 и
умеренным
ингибитором
фермента CYP3A4.
Также
флуконазол
является
ингибитором
фермента CYP2C19.
Следует
наблюдать за
состоянием
пациентов,
которые
одновременно
применяют
флуконазол и
препараты с
узким терапевтическим
окном,
которые
метаболизируются
при участии CYP2C9,
CYP2C19 и CYP3A4.

Терфенадин. Следует
тщательно
наблюдать за
состоянием
пациента при
одновременном
применении
терфенадина
и
флуконазола
в дозе меньше
400 мг в сутки.

Применение
в период беременности
или
кормления
грудью.

Данные,
полученные
при
однократном
или повторном
применении
флуконазола
в обычных
дозах (< 200
мг/сутки)
нескольким
сотням беременных
женщин в
течение I
триместра
беременности,
не
продемонстрировали
нежелательных
эффектов на
плод.
Сообщалось о
многочисленных
врожденных
патологиях у
новорожденных
(включая
брадифрению,
дисплазию
ушной
раковины, чрезмерное
увеличение
переднего
темечка,
искривление
бедра,
плечелоктевой
синостоз),
матери
которых
принимали
высокие дозы
флуконазола                   (400-800
мг/сутки) в
течение, по
крайней мере,
трех или
более
месяцев для
лечения
кокцидиоидоза.
Связь между
применением
флуконазола
и этими
случаями не
установлена.

Исследования
на животных
продемонстрировали
репродуктивную
токсичность.

Не
следует
применять
обычные дозы
флуконазола
и
краткосрочные
курсы
лечения флуконазолом
в период
беременности,
за исключением
крайней
необходимости.

Не
следует
применять
высокие дозы
флуконазола
и/или
длительные
курсы
лечения флуконазолом
в период
беременности,
за
исключением
лечения
инфекций, которые
потенциально
угрожают
жизни.

Флуконазол
проникает в
грудное
молоко и достигает
концентрации
ниже, чем в
плазме крови.

Кормление
грудью можно
продолжать
после однократного
применения
обычной дозы
флуконазола,
которая
составляет 200
мг или
меньше.

Кормить
грудью не
рекомендуется
при многократном
применении
флуконазола
или при применении
высоких доз
флуконазола.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Исследования
влияния
препарата
Дифлюзол® на
способность
управлять
автотранспортом
или работать
с другими
механизмами
не проводили.

Пациентов
следует
проинформировать
о возможности
развития
головокружения
или судорог
во время
применения препарата
Дифлюзол®. При
развитии
таких
симптомов не
рекомендуется
управлять
автотранспортом
или работать
с другими
механизмами.

Способ
применения и
дозы.

Капсулы
следует
глотать
целиком.
Прием препарата
не зависит от
приема пищи.

Взрослые.

Препарат
принимать
перорально в
дозе 150 мг
однократно.

Пациенты
пожилого
возраста.

При
отсутствии
признаков
нарушения
функции
почек для
лечения
данной
категории пациентов
применяют
обычную дозу
для взрослых.

Нарушения
функции
почек.

Флуконазол
выводится в
основном с
мочой в неизмененном
виде. При
однократном
применении
препарата корригировать
дозу данной
категории
пациентов
нет
необходимости.

Нарушение
функции
печени.

Флуконазол
следует
применять с
осторожностью
пациентам с
нарушениями
функции печени,
поскольку
информации
относительно
применения
флуконазола этой
категории
пациентов
недостаточно.

Дети.

Эффективность
и
безопасность
применения
препарата
для лечения
генитальных
кандидозов у
детей не
установлены,
несмотря на исчерпывающие
данные
касательно
применения
флуконазола
детям. Если
существует
острая
необходимость
применения препарата
подросткам (с 12 до 17 лет),
следует
применять
обычные дозы
для взрослых.

Передозировка.

Сообщали о
передозировке
флуконазолом;
одновременно
сообщали о
галлюцинациях
и
параноидальном
поведении.

При
передозировке
необходимо
провести
симптоматическую
поддерживающую
терапию и
в случае
необходимости - промыть
желудок.

Флуконазол
в
значительной
степени
экскретируется
с мочой;
форсированный
диурез может
ускорить
выведение
препарата.
Сеанс гемодиализа
продолжительностью
3 часа
снижает
уровень
флуконазола
в плазме
крови
приблизительно
на 50 %.

Побочные
реакции.

Чаще
всего (˃1/10) сообщалось
о таких
побочных
реакциях:
головная
боль, боль в
брюшной
полости, диарея,
тошнота,
рвота, сыпь,
повышение
уровня аланинаминотрансферазы
(АЛТ),
аспартатаминотрансферазы
(АСТ) и щелочной
фосфатазы
крови.

Для
оценки
частоты
возникновения
побочных
реакций
используют
следующую
классификацию:
очень часто (≥ 1/10), часто
(≥ 1/100 и < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000 и
< 1/100), редко (≥ 1/10000
и <1/1000), очень
редко (< 1/10000) и
частота
неизвестна (невозможно
оценить на
основании
имеющихся
данных).

Со
стороны
системы
крови и
лимфатической
системы.

Нечасто:
анемия.

Редко:
агранулоцитоз,
лекопения,
нейтропения,
тромбоцитопения.

Со
стороны иммунной
системы.

Редко:
анафилаксия.

Метаболические
и
алиментарные
расстройства.

Нечасто:
снижение
аппетита.

Редко:
гипертриглицеридемия,
гиперхолестеринемия,
гипокалиемия.

Психические
нарушения.

Нечасто:
бессонница,
сонливость.

Со
стороны
нервной
системы.

Часто:
головная
боль.

Нечасто:
судороги,
головокружение,
парестезии,
нарушение
вкуса.

Редко:
тремор.

Со
стороны
органов
слуха и
вестибулярного
аппарата.

Нечасто:
вертиго.

Со
стороны
сердца.

Редко:
пароксизмальная
желудочковая
тахикардия
типа
«пируэт»,
удлинение
интервала QT.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта.

Часто: боль в
брюшной
полости,
диарея, тошнота,
рвота.

Нечасто:
запор,
диспепсия,
метеоризм,
сухость во
рту.

Гепатобилиарные
расстройства.

Часто:
повышение
уровня
аланинаминотрансферазы
(АЛТ), аспартатаминотрансферазы
(АСТ),
щелочной
фосфатазы.

Нечасто:
холестаз,
желтуха,
повышение
уровня
билирубина.

Редко:
печеночная
недостаточность,
гепатоцеллюлярный
некроз,
гепатиты,
гепатоцеллюлярное
поражение.

Со
стороны кожи
и подкожной
ткани.

Часто: сыпь.

Нечасто: зуд,
медикаментозный
дерматит,
крапивница,
повышенное
потоотделение.

Редко:
токсический
эпидермальный
некролиз,
синдром
Стивенса-Джонсона,
острый генерализованный
экзантематозный
пустулез, эксфолиативный
дерматит,
ангионевротический
отек, отек
лица, алопеция.

Со
стороны
опорно-двигательного
аппарата и
соединительной
ткани.

Нечасто:
миалгия.

Общие
расстройства
и реакции в
месте введения.

Нечасто:
повышенная
утомляемость,
недомогание,
астения,
лихорадка.

Дети.

Частота и
характер
побочных
реакций и отклонений
от нормы
результатов
лабораторных
анализов в
ходе
клинических
исследований
при участии
детей
сопоставимы
с такими у взрослых.

Срок
годности. 4 года.

Условия
хранения.

Хранить
в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в недоступном
для детей
месте.

Упаковка. Капсулы
по 150 мг, по 1
капсуле в
блистере, 1
или 2
блистера в
пачке; по 2 капсулы
в блистере, 1
блистер в
пачке.

Категория
отпуска.

Без
рецепта –
капсулы по 150
мг по 1
капсуле.

По
рецепту –
капсулы по 150
мг по 2 капсулы.

Производитель.

ПАО
«Киевмедпрепарат».

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина,
01032, г.
Киев, ул.
Саксаганского,
139.