ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ЦИПРОФЛОКСАЦИН

(CIPROFLOXACIN)

Склад:

діюча
речовина: ципрофлоксацин;

1 таблетка
містить
ципрофлоксацину
гідрохлориду
у
перерахуванні
на
ципрофлоксацин

250 мг;

1 таблетка
містить
ципрофлоксацину
гідрохлориду
у
перерахуванні
на
ципрофлоксацин

500 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
крохмаль картопляний,
крохмаль
кукурудзяний,
гіпромелоза
(гідроксипропілметилцелюлоза),
тальк, натрію
кроскармелоза,
магнію
стеарат, кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
поліетиленгліколь
6000 (макрогол 6000),
титану діоксид
(Е 171),
полісорбат 80.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
круглої
форми, вкриті
оболонкою, білого
або білого з
жовтуватим
відтінком кольору,
верхня та
нижня
поверхня
яких опуклі.
На розламі
при
розгляданні
під лупою
видно ядро,
оточене
одним
суцільним
шаром.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Група
фторхінолонів.
Код АТХ J01M A02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Ципрофлоксацин
є
антимікробним
препаратом
групи
фторхінолонів.
Механізм дії
ципрофлоксацину
пов’язаний з
впливом на
ДНК-гіразу
(топоізомеразу)
бактерій, яка
відіграє
важливу роль
у
репродукції
бактеріальної
ДНК.
Ципрофлоксацин
чинить
швидку
бактерицидну
дію на мікроорганізми,
які
перебувають
як у стані
спокою, так і
розмноження.

Спектр
дії
препарату
включає такі
види грамнегативних
і
грампозитивних
мікроорганізмів:
Е.соlі, Shigella,
Salmonella, Citrobacter, Klebsiella, Enterobacter, Serratia, Hafnia,
Edwardsiella, Proteus
(індолпозитивні
та
індолнегативні),
Providencia, Morganella, Providencia,
Yersinia, Vibrio, Aeromonas, Plesiomonas, Pasteurella, Haemophilus,
Campylobact, Pseudomonas, Legionella, Neisseria, Moraxella, Branhamella,
Acinetobacter, Brucella, Staphylococcus, Streptococcus agalactiae,
Listerіa, Corynebacterium, Chlamydia, а
також
плазмідні
форми
бактерій.
Різну чутливість
проявляють Gardnerella, Flavobacterium, Alciligenes,
Streptococcus pyogenes, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus viridans,
Mycoplasma hominіs, Mycobacterium tuberculosis, Mycobacterium fortuitum.
Анаероби за
деяким
винятком
помірно чутливі
(Peptococcus, Peptostreptococcus)
або стійкі (Bacteroides).
Ципрофлоксацин
ефективний
щодо бактерій,
які продукують
β-лактамази.
Ципрофлоксацин
активний
щодо
збудників,
резистентних
практично до
всіх
антибіотиків,
сульфаніламідних
і
нітрофуранових
препаратів.
Найчастіше
резистентні: Streptococcus faecium, Ureaplasma
uralyticum, Nocardia asteroides, Treponema pallidum.
Резистентність
до препарату
розвивається
повільно і
поступово.

Фармакокінетика.

Ципрофлоксацин швидко і
добре
всмоктується
після прийому
препарату
(біодоступність
становить 50-85 %).
Максимальні
концентрації
у плазмі
крові досягаються
через 60-90 хв.
Об’єм
розподілу – 2-3
л/кг.
Зв’язування
з білками
плазми крові
незначне (20-40 %). Ципрофлоксацин добре
проникає в
органи і
тканини,
кістки. Приблизно
через 2
години після
прийому внутрішньо
він
виявляється
у тканинах і
рідинах
організму у
концентраціях,
які в багато
разів
перевищують
його концентрацію
у сироватці
крові.

Ципрофлоксацин виводиться
з організму в
основному у
незміненому
вигляді:
головним
чином
нирками (50-70 %).
Період
напіввиведення
з плазми
крові після
прийому
внутрішньо
становить
від 3 до 5 годин.
Значна
кількість
препарату
виводиться
також з жовчю
і калом (до 30 %),
тому лише значні
порушення
функції
нирок
призводять
до
сповільнення
виведення.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Ципрофлоксацин
показаний
для
лікування
нижчезазначених
інфекцій
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Фармакологічні
властивості»).
Перед
початком
терапії слід
звернути особливу
увагу на всю
доступну
інформацію щодо
резистентності
до
ципрофлоксацину.

Слід
взяти до
уваги
офіційні
рекомендації
з належного
застосування
антибактеріальних
препаратів.

Дорослі

·
Інфекції
нижніх
дихальних
шляхів,
спричинені
грамнегативними
бактеріями:

- негоспітальна
пневмонія.

·
Загострення
хронічного
синуситу,
особливо
якщо він
спричинений
грамнегативними
бактеріями*.

·
Інфекції
середнього
вуха
(хронічний гнійний
отит
середнього
вуха).

·
Неускладнений
гострий
цистит*.

·
Гострий
пієлонефрит.

·
Ускладнені
інфекції
сечового
тракту.

·
Бактеріальний
простатит.

·
Гонококовий
уретрит і
цервіцит.

·
Орхоепідидиміт,
зокрема
спричинений Neisseria
gonorrhoeae.

·
Запальні
захворювання
органів
малого таза,
зокрема
спричинені Neisseria
gonorrhoeae.

При
вищевказаних
інфекціях
статевого тракту,
коли відомо
або є підозри
на Neisseria gonorrhoeae як
збудника,
особливо
важливо
отримати локальну
інформацію
про резистентність
до
ципрофлоксацину
і підтвердити
чутливість
на основі
лабораторних
аналізів.

·
Інфекції
шлунково-кишкового
тракту (лікування
діареї
мандрівників).

·
Інтраабдомінальні
інфекції.

·
Інфекції
шкіри та
м’яких
тканин,
спричинені
грамнегативними
бактеріями.

·
Інфекції
кісток та
суглобів.

·
Гарячка
у пацієнтів з
нейтропенією,
спричинена
бактеріальною
інфекцією.

·
Легенева
форма
сибірської
виразки
(профілактика
після
контакту і
радикальне
лікування).

*Тільки
у разі якщо
визнано
неефективним
або
недоцільним
застосування
інших
антибактеріальних
засобів, які
зазвичай
призначають
для
лікування цієї
інфекції.

Діти та
підлітки

·
Бронхолегеневі
інфекції, спричинені
Pseudomonas aeruginosa, у
пацієнтів з
кістозним
фіброзом. (У
клінічних
дослідженнях
вік дітей,
які одержували
лікування,
становив від
5 до 17 років).

·
Ускладнені
інфекції
сечового
тракту та гострий
пієлонефрит. (У
клінічних
дослідженнях
вік дітей,
які одержували
лікування,
становив від
1 до 17 років).

·
Легенева
форма
сибірської
виразки
(профілактика
після
контакту і
радикальне
лікування).

Лікування
повинен
розпочинати
лише лікар,
який має
досвід
лікування
кістозного
фіброзу
та/або тяжких
інфекцій у
дітей та підлітків
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Фармакологічні
властивості»).

Протипоказання. Підвищена
чутливість
до
ципрофлоксацину
або до інших
хіміотерапевтичних
засобів
групи хінолонів
та інших
компонентів
препарату;
одночасне
застосування
з
тизанідином
через клінічно
значущі
побічні
ефекти
(артеріальна
гіпотензія,
сонливість),
пов’язані зі
збільшенням
концентрації
тизанідину у
плазмі крові;
дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Слід
дотримуватись
обережності
при одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та
антиаритмічних
препаратів
класу Ia або
ІІІ, трициклічних
антидепресантів,
макролідів,
антипсихотиків,
оскільки
ципрофлоксацин
має
адитивний ефект
при
подовженні
інтервалу QT
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Формування
хелатного
комплексу. При
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
(перорально)
та
лікарських
засобів, що
містять
багатовалентні
катіони,
мінеральних
добавок
(наприклад
кальцію,
магнію, алюмінію,
заліза),
фосфатзв'язуючих
полімерів (наприклад,
севеламер,
лантану
карбонат),
сукральфатів
або
антацидів, а
також із
препаратами
з великою
буферною
ємністю
(наприклад,
таблетки
диданозину),
що містять
магній, алюміній
або кальцій,
абсорбція
ципрофлоксацину
знижується. У
зв‘язку з цим
ципрофлоксацин
слід
приймати або
за 1-2 години до,
або через 4
години після
прийому цих
препаратів.

Це
обмеження не
стосується
антацидів, що
належать до
класу
блокаторів H2-рецепторів.

Молочні
та інші
харчові
продукти. Слід
уникати
одночасного
застосування
ципрофлоксацину
і молочних
або
збагачених
мінералами
продуктів
(наприклад
молоко, йогурт,
апельсиновий
сік з
підвищеним
вмістом
кальцію).
Решта
продуктів з
вмістом
кальцію значною
мірою не
впливають на
всмоктування
ципрофлоксацину.

Пробенецид.
Пробенецид
сповільнює
виведення
ципрофлоксацину
з жовчю.
Одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
містять
пробенецид
та
ципрофлоксацин,
призводить
до
підвищення
концентрації
ципрофлоксацину
у плазмі
крові. Пробенецид впливає
на ниркову
секрецію
ципрофлоксацину.

Метоклопрамід.
Метоклопрамід
прискорює
всмоктування
ципрофлоксацину
(при
пероральному
прийомі), що
призводить
до
скорочення
часу до досягнення
максимальної
концентрації
препарату у
плазмі крові.
На
біодоступність
ципрофлоксацину
жодного
впливу не
спостерігалося.

Омепразол.
Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
та
лікарських
засобів, що
містять омепразол,
призводить
до
незначного
зниження Cmax
і показника
«площа під
кривою
співвідношення
концентрація-час
(AUC)»
ципрофлоксацину.

Тизанідин.
Зі
збільшенням
концентрації
тизанідину в
сироватці
крові
асоціюються
гіпотензивні
та седативні
побічні
реакції. Тому
одночасне
застосування
ципрофлоксацину
і лікарських
засобів, що
містять тизанідин,
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Теофілін.
Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
та
лікарських
засобів, що
містять
теофілін,
може
призвести до
небажаного
підвищення
концентрації
теофіліну у плазмі
крові, що
може
спричинити
розвиток побічних
реакцій. У
поодиноких
випадках такі
побічні
реакції
можуть
загрожувати
життю або
мати
летальний
наслідок.
Якщо одночасного
застосування
цих
препаратів
уникнути не
можна, слід
контролювати
концентрацію
теофіліну в
сироватці
крові та
адекватно
знижувати
його дозу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Інші
похідні
ксантину. Після
одночасного
застосування
ципрофлоксацину
та засобів,
що містять
кофеїн або пентоксифілін
(окспентифілін),
повідомляли
про підвищення
концентрації
цих
ксантинів у
сироватці
крові.

Метотрексат.
При
одночасному
призначенні
ципрофлоксацину
можливе
уповільнення
тубулярного транспортування
(нирковий
метаболізм)
метотрексату,
що може
призводити
до підвищення
концентрації
метотрексату
у плазмі
крові. При
цьому може
збільшуватися
імовірність
виникнення
побічних
токсичних
реакцій,
спричинених
метотрексатом.
Одночасне
призначення
ципрофлоксацину
і метотрексату
не
рекомендується.

Нестероїдні
протизапальні
засоби. Дослідження
на тваринах
показали, що
комбіноване
застосування
дуже високих
доз хінолонів
(інгібіторів
гірази) і
деяких нестероїдних
протизапальних
препаратів
(окрім
ацетилсаліцилової
кислоти) може
провокувати
судоми.

Циклоспорин.
При
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та циклоспорину
спостерігалося
транзиторне
підвищення
концентрації
сироваткового
креатиніну.
Тому таким
пацієнтам
необхідний
регулярний
контроль
показника
концентрації
сироваткового
креатиніну
(двічі на
тиждень).

Антагоністи
вітаміну K. При
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та
антагоніста
вітаміну К
може посилюватися
антикоагулянтна
дія останнього.
Ступінь
ризику може
варіювати
залежно від
основного
виду
інфекції,
віку, загального
стану
хворого, тому
точно
оцінити вплив
ципрофлоксацину
на
підвищення
значення Міжнародного
нормалізованого
відношення
(МНВ) складно.
Слід
здійснювати
частий контроль
МНВ під час і
одразу після
одночасного
введення
ципрофлоксацину
та антагоніста
вітаміну К
(варфарину,
аценокумаролу,
фенпрокумону
або
флуїндіону). Існують
повідомлення
про
підвищення
активності
оральних
антикоагулянтів
у пацієнтів,
які
отримували
антибактеріальні
препарати,
зокрема
фторхінолони.

Дулоксетин.
Незважаючи
на
відсутність
клінічних
даних, можна
передбачити
можливість
взаємодії
при
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та
дулоксетину
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Ропінірол.
Моніторинг
побічних
ефектів
ропініролу та
відповідне
корегування
дози
рекомендується
здійснювати
під час і
одразу після сумісного
введення з
ципрофлоксацином
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Лідокаїн.
Дослідження
з участю
здорових
добровольців
показали, що
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
містять
лідокаїн та ципрофлоксацин,
інгібітор
ізоензиму CYP450 1A2
помірної дії,
призводить
до зменшення
кліренсу
лідокаїну,
який був
введений
внутрішньовенно,
на 22 %. Хоча
лідокаїн
добре
переноситься,
після одночасного
застосування
його з
ципрофлоксацином
може
спостерігатися
певна взаємодія,
яка може
супроводжуватися
побічними
реакціями.

Клозапін.
Після
одночасного
застосування
250 мг ципрофлоксацину
з клозапіном
упродовж

7 днів
сироваткові
концентрації
клозапіну і
N-десметилклозапіну
були
підвищені на
29 % і

31 % відповідно.
Клінічний
нагляд та
відповідну
корекцію
дози
клозапіну
рекомендується
здійснювати
під час і
одразу після
одночасного
застосування
з ципрофлоксацином
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Силденафіл. Під час
досліджень з
участю
здорових
добровольців
було
виявлено, що Cmax та AUC силденафілу
підвищуються
приблизно
вдвічі після
перорального
застосування
50 мг
одночасно з 500
мг
ципрофлоксацину.
Слід з
обережністю
призначати
ципрофлоксацин
одночасно із
силденафілом,
ретельно оцінюючи
співвідношення
«ризик-користь».

Фенітоїн. Одночасне
призначення
ципрофлоксацину
та фенітоїну
може
призвести до
підвищення
або зниження
сироваткових
концентрацій
фенітоїну,
тому
рекомендується
моніторинг
рівнів
препарату.

Пероральні
цукрознижувальні
засоби.
При
супутньому
призначенні
пероральних антидіабетичних
препаратів,
особливо групи
сульфонілсечовини
(наприклад,
глібенкламід,
глімепірид)
були
повідомлення
про гіпоглікемію,
що пов’язана,
вірогідно, з
потенціюванням
ципрофлоксацином
дії пероральних
антидіабетичних
засобів (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
ципрофлоксацину
пацієнтам,
які мали
серйозні
побічні реакції
в минулому
при
застосуванні
хінолону або
препаратів,
що містять
фторхінолон
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Лікування
цих
пацієнтів
ципрофлоксацином
слід
розпочинати
лише за
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування та
після
ретельної
оцінки користі/ризику
(див. розділ
«Протипоказання»).

Переваги
від
лікування
ципрофлоксацином,
особливо у
випадку
нетяжких
інфекцій, необхідно
оцінювати,
беручи до
уваги інформацію,
яка
міститься у
цьому
розділі.

Пролонговані,
інвалідизуючі
і потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції.

У пацієнтів,
які
отримували
хіноліни та
фторхінолони
незалежно
від віку,
були зареєстровані
дуже
рідкісні
випадки
тривалих (протягом
місяців або
років)
інвалідизуючих
та
потенційно
незворотних
серйозних
побічних
реакцій, що
впливають на
різні, іноді
множинні
системи
організму
(опорно-рухову,
нервову,
психічну та
органів чуття)
та наявні
фактори
ризику.

Ципрофлоксацин
слід негайно
припинити при
перших ознаках
або
симптомах
будь-якої
серйозної побічної
реакції,
пацієнтам
слід порадити
звернутися
за консультацією
до лікаря.

Тяжкі
інфекції
та/або
інфекції,
спричинені
грампозитивними
або
анаеробними
бактеріями.

Для
лікування
тяжких
інфекцій,
інфекцій, спричинених
стафілококами
або
анаеробними
бактеріями,
ципрофлоксацин
слід
застосовувати
у комбінації
з
відповідними
антибактеріальними
засобами.

Пневмококи.
Ципрофлоксацин
не
рекомендується
для лікування
пневмококових
інфекцій
через недостатню
ефективність
щодо
бактерій
групи Streptococcus
pneumoniae.

Інфекції
сечового
тракту. Орхоепідидиміт
та запальні
захворювання
органів
малого таза
можуть бути
спричинені
фторохінолон-резистентними
Neisseria gonorrhoeae.
Ципрофлоксацин
слід
призначати
одночасно з
іншими відповідними
антибактеріальними
препаратами,
за винятком
клінічних
ситуацій,
виключаючи
ципрофлоксацин-резистентні
штами Neisseria
gonorrhoeae. Якщо
через 3 дні не
настає
клінічне
покращення,
терапію слід
переглянути.

Дані
про
ефективність
ципрофлоксацину
при лікуванні
постопераційних
інтраабдомінальних
інфекцій
обмежені.

Кардіальні
порушення. Ципрофлоксацин
асоціюється
з подовженням
інтервалу QT
на
електрокардіограмі
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнти
літнього
віку можуть
бути більш
чутливими до
впливу
препарату на
інтервал QT.
Слід з
обережністю
застосовувати
ципрофлоксацин
із супутніми
препаратами,
які можуть
спричиняти пролонгацію
інтервалу QT
(наприклад
антиаритмічні
препарати
класу Ia або
ІІІ, трициклічні
антидепресанти,
макроліди, антипсихотики), та
хворим із
факторами
ризику
зазначених станів
(наприклад,
пролонгація
QT в анамнезі,
некоригована
гіпокаліємія).

Ризик
виникнення
аневризми та
розшарування
аорти,
пов'язаний із
застосуванням
фторхінолонів
для
системного
застосування.

Системні та
інгаляційні
фторхінолони
можуть
збільшити
ризик
аневризми та
розшарування
аорти, особливо
у людей
літнього
віку.

У
пацієнтів, які
входять до
групи ризику
виникнення
аневризми та
розшарування
аорти,
фторхінолони
слід застосовувати
лише після
ретельної
оцінки співвідношення
користь-ризик
та після
розгляду
можливості
застосування
інших
варіантів
лікування.

Стани,
що
призводять
до аневризми
та розшарування
аорти, включають
аневризму в
сімейному
анамнезі,
наявність аневризм
або
розшарування
аорти,
синдром Марфана,
судинний
синдром
Елерса-Данло,
артеріїт
Такаясу, гігантоклітинний
артеріїт,
хворобу Бехчета,
артеріальну гіпертензію
та
атеросклероз.

Необхідно
попередити
пацієнтів
про ризик
аневризми та
розшарування
аорти і порадити
негайно
звернутися
до
відділення
невідкладної
медичної
допомоги у
випадку
раптового
сильного
болю в
шлунку,
грудях або
спині.

Діти
та підлітки. Аналіз
наявних
даних щодо
безпеки
застосування
ципрофлоксацину
дітям,
більшість із
яких
страждали на
муковісцидоз,
не надав
жодних
доказів
пошкодження
хрящової
тканини або
суглобів,
асоційованого
з лікуванням.
Застосування
ципрофлоксацину
за іншими
показаннями,
окрім
лікування
легеневих
ускладнень,
спричинених Pseudomonas aeruginosa у
дітей з
муковісцидозом
(віком 5-17 років),
лікування
ускладнених
інфекцій
сечовивідних
шляхів і
пієлонефриту,
спричинених E.coli
(віком 1-17 років),
і сибірської
виразки
після контакту
не вивчали.
Клінічний
досвід застосування
ципрофлоксацину
дітям за
іншими
показаннями
обмежений.

Застосування
ципрофлоксацину
дітям та підліткам
слід
проводити
згідно з
діючими
офіційними
рекомендаціями.
Лікування з
застосуванням
ципрофлоксацину
має
проводити
лише лікар із
досвідом
ведення
дітей та
підлітків,
хворих на
кістозний
фіброз та/або
тяжкі
інфекції.

Підвищена
чутливість
до препарату.
У
деяких
випадках
гіперчутливість
та алергічні
реакції
можуть
спостерігатися
вже після
першого
застосування
ципрофлоксацину,
про що слід
негайно
повідомити
лікаря.

У
поодиноких
випадках
анафілактичні/анафілактоїдні
реакції
можуть
прогресувати
до стану
шоку, що
загрожує
життю
пацієнта. У
деяких випадках
вони
спостерігаються
вже після
першого
застосування
ципрофлоксацину.
У цих випадках
прийом
ципрофлоксацину
необхідно
призупинити
і негайно
провести
медикаментозне
лікування
(лікування
анафілактичного
шоку).

Шлунково-кишковий
тракт. У
випадку
виникнення
протягом або
після лікування
тяжкої і
стійкої
діареї про це
слід
повідомити
лікаря,
оскільки цей
симптом може
маскувати
тяжке
шлунково-кишкове
захворювання
(наприклад,
псевдомембранозний
коліт, що
може
загрожувати
життю з
можливим
летальним
наслідком),
яке вимагає
негайного
лікування. У
таких випадках
прийом
ципрофлоксацину
необхідно припинити
і розпочати
застосування
відповідної
терапії
(наприклад,
ванкоміцин
перорально
4×250 мг/добу).
Лікарські
засоби, які
пригнічують
перистальтику,
протипоказані.

Відомо про
випадки
антибіотико-асоційованої
діареї,
спричиненої Clostridium Difficile,
яка може
варіюватися
відповідно
до тяжкості
від легкої
діареї до
летального
коліту, при
використанні
практично
всіх антибактеріальних
препаратів, у
тому числі і
при
використанні
ципрофлоксацину.
Лікування
антибактеріальними
препаратами
спричиняє
зміну нормальної
флори
товстого
кишечнику,
що, у свою
чергу,
призводить
до
надмірного
росту Clostridium
Difficile.

Clostridium
Difficile
продукує
токсини А і В,
які сприяють
розвитку
антибіотико-асоційованої
діареї. Clostridium
Difficile продукує
велику
кількість
токсину,
спричиняє
підвищення
захворюваності
та летальності
через
можливу
стійкість
збудника до
антимікробної
терапії та
необхідність
проведення
колектомії.
Необхідно
пам’ятати
про
можливість
виникнення
антибіотико-асоційованої
діареї,
спричиненої Clostridium Difficile, у
всіх
пацієнтів з
діареєю
після
застосування
антибіотиків.
Необхідний
ретельний збір
медикаментозного
анамнезу,
оскільки
можливий
розвиток
антибіотико-асоційованої
діареї,
спричиненої Clostridium Difficile,
протягом
двох місяців
після
введення антибактеріальних
препаратів.
Якщо діагноз антибіотико-асоційованої
діареї,
спричиненої Clostridium Difficile,
розглядається
або вже
підтверджений,
використання
антибіотиків,
які не діють
на Clostridium Difficile,
можливо,
необхідно
буде
припинити.
Залежно від
клінічних
даних
необхідно
проводити
корекцію
водно-електролітного
балансу, розглянути
необхідність
додаткового
введення
білкових
препаратів,
застосувати
антибактеріальні
препарати, до
яких є
чутливою Clostridium Difficile. Також
може
виникнути
необхідність
хірургічного
втручання.

При
застосуванні
ципрофлоксацину
повідомляли
про випадки
розвитку
некрозу печінки
та
печінкової
недостатності
з загрозою
життю
пацієнта. У
випадку
появи
будь-яких
ознак і
симптомів
захворювання
печінки
(таких як
анорексія,
жовтяниця,
темна сеча,
свербіж або
напруженість
передньої
черевної
стінки),
лікування слід
припинити.
Також може
визначатися
тимчасове
збільшення
рівня
трансаміназ,
лужної фосфатизи,
розвиток
холестатичної
жовтяниці,
особливо у
пацієнтів з
попереднім
ушкодженням
печінки.

М’язово-скелетна
система. Загалом
ципрофлоксацин
не можна
застосовувати
пацієнтам із
захворюваннями
сухожиль та
розладами,
пов’язаними
із
застосуванням
хінолінів в
анамнезі.
Незважаючи
на це, у
рідкісних
випадках
після
мікробіологічного
дослідження
збудника та
оцінки
співвідношення
користь/ризик
цим
пацієнтам
може бути призначений
ципрофлоксацин
для лікування
окремих тяжких
інфекційних
процесів, а
саме – у
випадку неефективності
стандартної
терапії або бактеріальної
резистентності,
коли результати
мікробіологічних
досліджень
виправдовують
застосування
ципрофлоксацину.
При
застосуванні
ципрофлоксацину
може виникнути
тендиніт або
розрив
сухожилля
(особливо
Ахіллового
сухожилля),
іноді
двобічний, у
перші 48 годин
лікування.
Ризик
тендинопатії
може бути
підвищеним у
пацієнтів
літнього
віку або у
пацієнтів,
які
одночасно
приймають
кортикостероїди
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
При
виникненні
будь-яких
ознак
тендиніту (наприклад,
болючий
набряк,
запалення)
застосування
ципрофлоксацину
слід
припинити.
Ураженій
кінцівці
слід
забезпечити
спокій.

Нервова
система. Хворі
на епілепсію
і пацієнти,
які мають в анамнезі
порушення
функції
центральної
нервової
системи
(наприклад, зниження
судомного
порогу,
судоми в
анамнезі,
зменшення
інтенсивності
церебрального
кровообігу,
зміни у
структурі
головного
мозку або
інсульт),
можуть
приймати
ципрофлоксацин,
тільки якщо
очікувана
користь
переважає
можливий
ризик,
оскільки
такі хворі
належать до
групи ризику
через
можливі
побічні
реакції з
боку
центральної
нервової системи.

У деяких
випадках
побічні
реакції з
боку центральної
нервової
системи
спостерігаються
вже після
першого
застосування
ципрофлоксацину.
У поодиноких
випадках
депресія або
психоз
можуть
прогресувати
до стану, що загрожує
життю
пацієнта. У
таких
випадках прийом
ципрофлоксацину
необхідно
припинити і
негайно
повідомити
лікаря.

Периферична
невропатія

У
пацієнтів,
які приймали
хінолони,
включаючи
ципрофлоксацин,
спостерігалися
випадки
сенсорної
або сенсомоторної
полінейропатії,
що
призводить
до парестезії,
гіпестезії,
дизестезії
або
слабкості. Пацієнтам,
які
приймають
ципрофлоксацин,
рекомендується
повідомити
лікаря про розвиток
таких симптомів
невропатії,
як біль,
печіння,
поколювання,
оніміння або
слабкість,
перш ніж продовжувати
лікування,
для
попередження
розвитку
необоротних
станів (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Шкіра
і підшкірна
клітковина. Було
доведено, що
ципрофлоксацин
спричиняє
виникнення
реакцій
фоточутливості,
тому
пацієнти, які
приймають
ципрофлоксацин,
повинні
уникати
інтенсивного
сонячного
світла або
ультрафіолетового
опромінення.
При
виникненні
реакцій
фоточутливості
(подібних до
сонячних
опіків)
терапію ципрофлоксацином
слід
припинити.

Цитохром
Р450. Відомо,
що
ципрофлоксацин
є
інгібітором
помірної дії
ферментів 1А2
цитохрому Р450.
Слід дотримуватись
обережності
при одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
і препаратів,
які
метаболізуються
аналогічним ферментним
шляхом (таких
як теофілін,
метилксантин,
кофеїн, дулоксетин,
клозапін).
Збільшення
концентрації
цих
препаратів у
сироватці
крові пов‘язане
з
пригніченням
їх
метаболічного
кліренсу
ципрофлоксацином,
що може
спричинити
специфічні
побічні
ефекти.

Зміна
рівня
глюкози в
крові.

Як і при
застосуванні
усіх
хінолонів,
повідомлялося
про випадки
змін з боку
рівня глюкози
в крові,
серед яких
були випадки
гіпоглікемії,
так і випадки
гіперглікемії,
що спостерігалися,
як правило, у
пацієнтів із
цукровим
діабетом, які
отримували супутню
терапію
пероральним
цукрознижувальним
препаратом
(наприклад,
глібенкламідом)
або
інсуліном.
Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемічної
коми. У
пацієнтів з
цукровим
діабетом
рекомендується
ретельно
контролювати
рівень глюкози
цукру в крові
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Вплив
на
результати
лабораторних
аналізів. Ципрофлоксацин
in vitro може
впливати на
результати
посіву на Mycobacterium spp. шляхом пригнічення
росту
культури
мікобактерій,
що може
призвести до
хибно-негативних
результатів
аналізу посіву
від
пацієнтів,
які
приймають
ципрофлоксацин.

Ципрофлоксацин
не слід
застосовувати
в якості
монотерапії
для
лікування
тяжких інфекцій,
спричинених
грампозитивними
або
анаеробними
бактеріями.

Діарея
мандрівника.

При
виборі
ципрофлоксацину
слід взяти до
уваги
інформацію
про
резистентність
до ципрофлоксацину
відповідних
мікроорганізмів
у країнах,
які відвідав
пацієнт.

Інфекції
кісток та
суглобів.

Ципрофлоксацин
слід
застосовувати
у комбінації
з іншими
антимікробними
засобами
залежно від
результатів
мікробіологічного
дослідження.

Легенева
форма
сибірської
виразки.

Застосування
людям
засноване на
даних
визначення
чутливості in vitro,
дослідів на
тваринах
разом з
обмеженими даними,
отриманими у
людей. Лікар
повинен діяти
відповідно
до
національних
та/або міжнародних
протоколів
лікування
сибірської
виразки.

Ципрофлоксацин
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
міастенією
гравіс.

Одночасне
призначення
ципрофлоксацину
і
метотрексату
не
рекомендується.

Бронхо-легеневі
інфекції при
кістозному фіброзі.
Клінічні
випробування
включали
дітей та
підлітків
віком 5-17 років.
Більш
обмежений
досвід існує
у лікуванні
дітей віком
від 1 до

5 років.

Ускладнені
інфекції
сечового
тракту та пієлонефрит.
Слід
розглянути
можливість
лікування інфекцій
сечового
тракту з
застосуванням
ципрофлоксацину,
коли інше
лікування
неможливе.
Лікування
має
ґрунтуватися
на
результатах
мікробіологічного
дослідження.

Тендиніт
і розрив
сухожиль.

Тендиніт
і розрив
сухожилля (не
обмежуючись
ахілловим
сухожиллям),
іноді двобічний,
можуть
виникати вже
протягом 48
годин після
початку лікування
хінолонами
та фторхінолонами
і навіть
упродовж
декількох
місяців
після припинення
лікування.
Ризик
розвитку
тендиніту та
розриву сухожилля
збільшується
у пацієнтів
літнього віку,
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок,
пацієнтів із
трансплантацією
цілісних
органів та
пацієнтів,
які лікувалися
одночасно
кортикостероїдами.
Таким чином,
слід уникати
одночасного
застосування
кортикостероїдів.

При
перших
ознаках
тендиніту
(наприклад, болючий
набряк,
запалення)
лікування
препаратом
слід
припинити, а
також слід
розглянути
альтернативне
лікування. Пошкоджену
(і) кінцівку (и)
слід
лікувати
належним
чином
(наприклад,
іммобілізація).
Кортикостероїди
не слід застосовувати
у разі
виникнення
ознак тендинопатії.

Нирки
та сечовидільна
система.
Повідомляли
про
кристалурію,
пов’язану з застосуванням
ципрофлоксацину.
Пацієнти, які
приймають
ципрофлоксацин,
повинні отримувати
достатню
кількість
рідини. Слід
уникати
надмірної
лужності
сечі.

Резистентність.
Під
час або після
курсу лікування
ципрофлоксацином
резистентні бактерії
можуть бути
виділені з
або без клінічно
визначеної
суперінфекції.
Може існувати
певний ризик
виділення
ципрофлоксацин-резистентних
бактерій під
час тривалих
курсів
лікування та
при
лікуванні внутрішньолікарняних
інфекцій
та/або
інфекцій,
спричинених
видами Staphylococcus
і Pseudomonas.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Ципрофлоксацин
не можна
застосовувати
вагітним і
жінкам, які
годують
груддю, враховуючи
відсутність
досвіду його
застосування
цій
категорії
пацієнтів.

Зважаючи
на дані
випробувань
на тваринах, не
можна
повністю
виключати
імовірність ушкодження
суглобових
хрящів у
новонароджених,
тоді як
можливість
тератогенних
ефектів
(мальформацій)
не
підтверджена.

Період
годування
груддю.

Ципрофлоксацин
проникає у
грудне
молоко. Через
потенційний
ризик
пошкодження
суглобних
хрящів у
новонароджених
ципрофлоксацин
не слід
застосовувати
під час годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами.

Навіть
коли
препарат
приймати
точно за вказівками
лікаря, він
може
впливати на
швидкість
реакції, що
може
перешкоджати
керуванню
автомобілем
або роботі з
іншими механізмами.
Це особливо
характерно
при застосуванні
препарату
паралельно з
алкоголем.

Спосіб
застосування
та дози.

Дозу
визначати
згідно з
показанням,
тяжкістю та
місцем
інфекції,
чутливістю
організму(організмів)
збудника(збудників)
до ципрофлоксацину,
нирковою
функцією
пацієнта, а у
дітей та
підлітків –
згідно з
масою тіла.

Тривалість
лікування
залежить від
тяжкості
перебігу
захворювання,
особливостей
клінічної
картини та
типу
збудника.

Лікування
інфекцій,
спричинених
певними бактеріями
(наприклад Pseudomonas
aeruginosa, Acinetobacter або Staphylococci), може
вимагати
застосування
вищих доз ципрофлоксацину
та
одночасного
призначення
інших
необхідних
антибактеріальних
препаратів.

Лікування
деяких
інфекцій
(наприклад
запальних
захворювань органів
малого таза,
інтра-абдомінальних
інфекцій,
інфекцій у
пацієнтів із
нейтропенією,
інфекцій кісток
та суглобів) може
вимагати одночасного
призначення
інших
необхідних
антибактеріальних
препаратів
залежно від
виду
виявлених
патогенів.

Дорослі

Показання

Добова
доза, мг

Загальна
тривалість
лікування
(може вклю-чати
початкове
паренте-ральне
застосування
ципрофлоксацину)

Інфекції
нижніх
дихальних
шляхів,
спричинені
грамнегативними
бактеріями

Негоспітальна
пневмонія

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

7 -14
днів

Інфекції
верхніх
дихальних
шляхів

Загострення
хронічного
синуситу, особливо
якщо він
спричинений
грам-
негативними
бактеріями

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

7 -14
днів

Інфекції
середнього
вуха

Хронічний
гнійний
отит
середнього
вуха

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

7 -14
днів

Інфекції
сечового
тракту

Неускладнений
гострий цистит

Від
250 мг двічі на
добу до 500 мг
двічі на
добу

3
дні

Жінкам
перед
менопаузою
можна
застосовувати
одноразову
дозу 500 мг

Ускладнені
інфекції
сечового
тракту

500
мг двічі на
добу

7
днів

Гострий
пієлонефрит

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Не
менше 10 днів,
при деяких
особливих
клініч-них
випадках
(таких як
абсцеси)
лікування
можна
продовжити
до понад 21 дня

Бактеріальний
простатит

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Від
2 до 4 тижнів
(гострий) і
від 4 до 6
тижнів
(хронічний)

Інфекції
статевих
органів

Гонококовий
уретрит і
цервіцит

Одноразова
доза

500
мг

1
день
(одноразова
доза)

Орхоепідидиміт,
зокрема
спричинений
Neisseria gonorrhoeae

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Не
менше 14 днів

Запальні
захворювання
органів
малого таза,
зокрема
спричинені Neisseria
gonorrhoeae

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Не
менше 14 днів

Інфекції
шлунково-кишкового
тракту та інтра-абдомінальні
інфекції

Діарея,
спричинена
бактеріальними
патогенами,
зокрема Shigella spp.,
окрім Shigella dysenteriae,
тип 1, і тяжка
діарея
мандрівника,
як емпіричне
лікування

500
мг двічі на
добу

1
день

Діарея,
спричинена Shigella
dysenteriae, тип 1

500
мг двічі на
добу

5
днів

Діарея,
спричинена Vibrio
cholerae

500
мг двічі на
добу

3
дні

Тифоїдна
пропасниця

500
мг двічі на
добу

7
днів

Інтраабдомінальні
інфекції,
спричинені грамнегативними
бактеріями

500
мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Від
5 до 14 днів

Інфекції
шкіри та
м’яких
тканин,
спричинені
грам
негативними
бактеріями

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Від
7 до 14 днів

Інфекції
кісток та
суглобів

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Максимально
3 місяці

Гарячка
у пацієнтів
з
нейтропенією,
спричинена
бактеріальною
інфекцією.

Ципрофлоксацин
необхідно
засто-совувати
одночасно з
відповідними
антибактеріальними
препаратами
згідно з
офіційними
рекомендаціями

Від
500 мг двічі на
добу до 750 мг
двічі на
добу

Терапію
слід
продов-жувати
упродовж усього
періоду
нейтропенії

Профілактика
після
контакту і
радикальне
лікування
легеневої
форми
сибірської
виразки в
осіб, які
можуть
отримувати
лікування
пероральним
шляхом, якщо
це є клінічно
необхідним.
Застосування
препарату
слід
розпочинати
якомога
швидше
після
підозрюваного
або
підтвердженого
контакту

500
мг двічі на
добу

60
днів з дня
підтвердженого
контакту з Bacillus
anthracis

Діти
та підлітки

Показання

Добова
доза, мг

Загальна
тривалість
лікування
(може включати
початкове
парентеральне
застосування
ципрофлоксацину)

Бронхолегеневі
інфекції,
спричинені Pseudomonas aeruginosa, у
пацієнтів з
кістозним
фіброзом

20
мг/кг маси
тіла двічі
на добу при
максимальній
дозі 750 мг

Від
10 до 14 днів

Ускладнені
інфекції
сечового
тракту та
гострий
пієлонефрит

Від
10 мг/кг маси
тіла двічі
на добу до 20
мг/кг маси
тіла двічі
на добу при
максимальній
дозі 750 мг

Від
10 до 21 днів

Профілактика
після
контакту і
лікування легеневої
форми
сибірської
виразки у
пацієнтів,
які можуть
отримувати
лікування пероральним
шляхом, якщо
це є
клінічно
необхідним.

Застосування
препарату
слід
розпочинати
якомога
скоріше
після
підозрюваного
або
підтвердженого
контакту.

10-15
мг/кг маси
тіла двічі
на добу;

максимальна
разова доза 500 мг

60 діб
з дня
підтвердженого
контакту з Bacillus anthracis

Пацієнти
літнього
віку

Пацієнти
літнього
віку повинні
отримувати
дозу, обрану
згідно з тяжкістю
інфекції та
кліренсом
креатиніну
пацієнта.

Ниркова
та печінкова
недостатність

Рекомендовані
початкові та
підтримуючі дози
для
пацієнтів із
порушеною
нирковою
функцією:

Кліренс
креатиніну

[мл/хв/1,73 м2]

Креатинін
сироватки
крові
[мкмоль/л]

Оральна
доза [мг]

> 60

< 124

Див.
звичайне
дозування

30‑60

124-168

250‑500
мг кожні 12
годин

< 30

>169

250‑500
мг кожні 24
години

Пацієнти
на
гемодіалізі

>169

250‑500
мг кожні 24
години
(після
діалізу)

Пацієнти
на
перитонеальному
діалізі

>169

250‑500
мг кожні 24
години

У
пацієнтів з
печінковою
недостатністю
немає
потреби у
зміні
дозування
ципрофлоксацину.

Досліджень
щодо
дозування
ципрофлоксацину
для дітей із
порушеною
нирковою
та/або
печінковою
функціями не
проводилось.

Спосіб
застосування

Таблетки
слід ковтати
не
розжовуючи і
запивати
рідиною. Їх
можна
приймати
незалежно
від прийому
їжі. При
прийомі
натще діюча речовина
всмоктується
швидше.
Таблетки ципрофлоксацину
не можна
приймати
разом із
молочними
продуктами
(наприклад з
молоком,
йогуртом) або
фруктовими
соками з
додаванням
мінералів
(наприклад з
апельсиновим
соком,
збагаченим
кальцієм)
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

У
тяжких
випадках або
якщо пацієнт
нездатний
приймати
таблетки
(зокрема при
ентеральному
харчуванні)
рекомендується
розпочинати
терапію із
внутрішньовенного
шляху
введення
ципрофлоксацину,
поки не буде можливим
перехід на
пероральний
прийом.

Діти.

Ципрофлоксацин
можна
застосовувати
дітям як
препарат
другої та
третьої
лінії для лікування
ускладнених
інфекцій
сечовивідних
шляхів та
пієлонефриту,
спричинених Escherichia coli, а
також для
лікування
легеневих
ускладнень,
спричинених Pseudomonas aeruginosa у
дітей з
муковісцидозом.

Лікування
ципрофлоксацином
можна призначати
тільки після
ретельної
оцінки співвідношення
«ризик-користь»
через імовірність
розвитку
побічних
ефектів з
боку суглобів
та/або
прилеглих
тканин.

Клінічний
досвід
застосування
ципрофлоксацину
дітям за
іншими показаннями
обмежений.

Передозування.

Внаслідок
передозування
при
пероральному
застосуванні
у деяких
випадках
відзначалась
оборотна
токсична дія
на паренхіму
нирок. Тому у
випадку
передозування,
крім проведення
звичайних
заходів
(промивання
шлунка,
застосування
блювальних
засобів,
введення
великої кількості
рідини,
створення
кислої
реакції сечі),
рекомендується
також
стежити за
функцією
нирок та
приймати
антациди, що
містять
магній та
кальцій, які
знижують
абсорбцію
ципрофлоксацину.
За допомогою
гемодіалізу
або
перитонеального
діалізу
виводиться
тільки
невелика кількість
ципрофлоксацину
(< 10 %).

Повідомляли,
що
передозування
у дозі 12 г
призводило
до симптомів
помірної
токсичності.
Гостре
передозування
у дозі 16 г
призводило
до розвитку
гострої
ниркової
недостатності.

Симптоми
передозування
включали
запаморочення,
тремор,
головний
біль, втому,
судоми,
галюцинації,
сплутаність
свідомості,
абдомінальний
дискомфорт,
ниркову та
печінкову
недостатність,
а також
кристалурію
та гематурію.

Побічні
реакції.

Інфекції
та інвазії: грибкові
суперінфекції
(шкірний
кандидоз;
кандидоз
оральний,
шлунково-кишковий,
вагінальний), антибіотико-асоційований
коліт (дуже
рідко – з
можливою
летальністю).

З боку
система
кровотворення
та лімфатичної
системи:
еозинофілія,
лейкопенія,
анемія,
нейтропенія,
лейкоцитоз,
тромбоцитопенія,
тромбоцитемія,
гемолітична
анемія,
агранулоцитоз,
панцитопенія
(небезпечна
для життя),
пригнічення
кісткового
мозку
(небезпечне
для життя), лімфаденопатія,
метгемоглобінемія,
збільшення
рівня
моноцитів.

З боку
імунної
системи:
алергічні
реакції,
алергічний/ангіоневротичний
набряк,
анафілактичні
реакції, анафілактичний
шок
(небезпечний
для життя), реакції,
подібні до
сироваткової
хвороби.

Психічні
розлади*:
психомоторна
збудливість/тривожність,
сплутаність
свідомості і
дезорієнтація,
патологічні
сновидіння,
депресія,
галюцинації,
психотичні реакції,
порушення
поведінки,
суїцидальні
думки, спроба
самогубства,
маніакальна
реакція, фобія,
деперсоналізація.

З боку
нервової
системи*:
головний
біль,
мігрень,
запаморочення,
сонливість,
розлади сну,
безсоння,
летаргія, внутрішньочерепна
гіпертензія,
слабкість,
порушення
координації,
порушення
нюху чи
смаку,
парестезії,
дизестезії,
гіпестезії,
гіперестезія,
тремор,
судоми, периферична
нейропатія
та
полінейропатія.

З боку
органів
слуху*:
порушення
слуху, дзвін
у вухах,
втрата слуху.

З боку
органів зору*:
порушення
зору,
порушення
кольорового
сприйняття, зниження
гостроти
зору, двоїння
в очах, біль в
очах,
ністагм.

З боку
серця: тахікардія,
подовження
інтервалу QT,
шлуночкова
аритмія,
піруетна
тахікардія**, тріпотіння
передсердь,
стенокардія,
інфаркт
міокарда,
відчуття
серцебиття,
зупинка
серця.

З боку
судин:
вазодилатація,
гіпотензія,
синкопальний
стан,
гіпертензія, васкуліт,
геморагічний
діатез,
тромбоз
судин
головного
мозку, флебіт.

З боку
органів
дихання,
торакальні
та медіастинальні
розлади:
диспное
(включаючи
астматичні
стани), носова
кровотеча,
кровохаркання,
бронхоспазм,
набряк
легень або
гортані,
гикавка, легенева
емболія.

З боку
шлунково-кишкового
тракту:
диспепсичні
розлади,
метеоризм,
анорексія, дисфагія,
нудота,
блювання,
діарея, біль
у ділянці шлунка
і кишечнику,
панкреатит, болючість
слизової
оболонки
порожнини рота,
перфорація
кишечнику,
шлунково-кишкові
кровотечі.

З боку
гепатобіліарної
системи:
підвищення
рівнів
трансаміназ
та білірубіну,
порушення
функції
печінки,
жовтяниця,
гепатит
(неінфекційний),
некроз
печінки (дуже
рідко –
такий, що
прогресує до
печінкової
недостатності,
яка загрожує
життю).

З боку
шкіра та
підшкірної
клітковини:
висипання,
кропив’янка,
свербіж,
реакції фотосенсибілізації,
поява
неспецифічних
пухирців,
петехії, еритема,
мультиформна
еритема,
вузликова
еритема, синдром
Стівенса-Джонсона
(з
потенційною загрозою
життю),
токсичний
епідермальний
некроліз (із
потенційною
загрозою
життю), гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз,
ексфоліативний
дерматит; медикаментозний
висип з
еозинофілією
і системними
симптомами.

З боку
скелетно-м’язової
система і
системи
сполучної
тканини*:
артралгії,
міалгії, артрит,
підвищення
м’язового
тонусу і
судоми
м’язів,
м’язова
слабкість,
тендиніт,
розриви
сухожиль
(переважно
Ахіллових),
загострення
симптомів
міастенії,
м’язово-скелетний
біль (біль у
кінцівках, у
поперековій
ділянці, у
грудній
клітині).

З боку
нирок і сечовидільних
шляхів: порушення
сечовипускання,
порушення
функції
нирок,
ниркова
недостатність,
поліурія,
гематурія,
циліндрурія,
кристалурія, тубулоінтерстиціальний
нефрит, уретральна
кровотеча.

З
боку
ендокринної
системи: синдром
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону,
випадки
гіпоглікемічної
коми.

Загальні
стани*:
неспецифічний
больовий
синдром,
нездужання,
гарячка, набряки,
підвищена
пітливість
(гіпергідроз),
гіперпігментація, порушення
ходи, загострення
подагри,
вагініт, біль
у грудних
залозах.

Лабораторні
показники: підвищення
рівня: лужної
фосфатази
крові, амілази,
ліпази,
тригліцеридів,
гаммаглутамілтрансферази
крові,
сечової
кислоти; гіперглікемія,
гіпоглікемія,
гіперкаліємія,
відхилення
від норми
рівня
протромбіну, збільшення
міжнародного
нормалізованого
відношення
(МНВ) у
пацієнтів,
які приймають
антагоністи
вітаміну К,
ацидоз, зміни
протромбінового
часу.

* У дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від наявних
факторів
ризику
повідомляли
про тривалі
(протягом
місяців або
років),
інвалідизуючі
та
потенційно
незворотні
серйозні побічні
реакції, які
впливають на
різні, а іноді
на декілька
одразу,
системи
організму та органи
чуття (у тому
числі
реакції, такі
як тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення
ходи,
невропатії, пов’язані
з
парестезією,
депресія,
втома, порушення
пам’яті,
порушення
сну,
порушення слуху,
зору, смаку
та запаху).

** Ці
реакції
спостерігалися
переважно у
пацієнтів з
додатковими
факторами
ризику пролонгації
інтервалу QT
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Наступні
небажані
побічні
явища мають
підвищену
частоту
виникнення у
підгрупах пацієнтів,
яким
застосовують
препарат внутрішньовенно
або
послідовно
(після внутрішньовенного
ведення –
пероральний
спосіб застосування):
блювання,
транзиторне
збільшення
активності
трансаміназ,
висип; тромбоцитопенія,
тромбоцитемія,
сплутаність
свідомості і
дезорієнтація,
галюцинації,
парестезії
та
дизестезії,
судоми,
запаморочення,
візуальні
порушення,
втрата слуху,
тахікардія,
вазодилатація,
артеріальна
гіпотензія, транзиторна
печінкова
недостатність,
жовтяниця,
ниркова
недостатність,
набряки; панцитопенія,
пригнічення
кісткового
мозку,
анафілактичний
шок,
психотичні
реакції,
мігрень, порушення
нюху,
порушення
слуху,
васкуліт,
панкреатит,
некроз
печінки,
петехії,
розрив
сухожиль.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній
упаковці при
температурі
на вище 25 оС.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Таблетки,
вкриті
оболонкою, по
250 мг.

По 10 таблеток
у блістері;
по 1 блістеру
у пачці з
картону;

по 10 таблеток
у блістері;
по 90
блістерів у
коробці з
картону.

Таблетки,
вкриті
оболонкою, по
500 мг.

По 10 таблеток
у блістері;
по 1 блістеру
у пачці з
картону;

по 10 таблеток
у блістері;
по 70
блістерів у
коробці з
картону.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

ПрАТ
«Технолог».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
20300, Черкаська
обл., місто
Умань, вулиця
Стара
прорізна,
будинок 8.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

ЦИПРОФЛОКСАЦИН

(CIPROFLOXACIN)

Cостав:

действующее
вещество:
ципрофлоксацин;

1
таблетка
содержит
ципрофлоксацина
гидрохлорида
в пересчете
на
ципрофлоксацин

250 мг;

1
таблетка
содержит ципрофлоксацина
гидрохлорида
в пересчете на
ципрофлоксацин

500 мг;

вспомогательные
вещества:
целлюлоза
микрокристаллическая,
крахмал
картофельный,
крахмал
кукурузный,
гипромеллоза
(гидроксипропилметилцеллюлоза),
тальк, натрия
кроскармеллоза,
магния стеарат,
кремния
диоксид
коллоидный
безводный,
полиэтиленгликоль
6000 (макрогол 6000),
титана диоксид
(Е 171),
полисорбат 80.

Лекарственная
форма.
Таблетки,
покрытые
оболочкой.

Основные
физико-химические
свойства: таблетки
круглой
формы,
покрытые
оболочкой,
белого или
белого с
желтоватым
оттенком
цвета,
верхняя и
нижняя
поверхность
которых
выпуклые. На
разломе при
рассмотрении
под лупой
видно ядро,
окруженное
одним
сплошным
слоем.

Фармакотерапевтическая
группа.
Антибактериальные
средства для
системного
применения.
Группа
фторхинолонов.
Код АТХ J01M A02.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Ципрофлоксацин
является
антимикробным
препаратом
группы
фторхинолонов.
Механизм действия
ципрофлоксацина
связан с
воздействием
на ДНК-гиразу
(топоизомеразу)
бактерий,
которая
играет
важную роль в
репродукции
бактериальной
ДНК.
Ципрофлоксацин
оказывает
быстрое
бактерицидное
действие на
микроорганизмы,
которые
находятся
как в
состоянии
покоя, так и
размножения.

Спектр
действия
препарата
включает
следующие
виды
грамотрицательных
и грамположительных
микроорганизмов:
Е.соlі, Shigella, Salmonella, Citrobacter, Klebsiella,
Enterobacter, Serratia, Hafnia, Edwardsiella, Proteus (индолположительные
и
индолотрицательные), Providencia, Morganella, Providencia,
Yersinia, Vibrio, Aeromonas, Plesiomonas, Pasteurella, Haemophilus,
Campylobact, Pseudomonas, Legionella, Neisseria, Moraxella, Branhamella,
Acinetobacter, Brucella, Staphylococcus, Streptococcus agalactiae,
Listerиa, Corynebacterium, Chlamydia, а
также
плазмидные
формы
бактерий.
Различную
чувствительность
проявляют Gardnerella, Flavobacterium, Alciligenes,
Streptococcus pyogenes, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus viridans,
Mycoplasma hominиs, Mycobacterium tuberculosis, Mycobacterium fortuitum.
Анаэробы за
некоторым
исключением
умеренно
чувствительны
(Peptococcus, Peptostreptococcus)
или
устойчивы (Bacteroides).
Ципрофлоксацин
эффективен в
отношении бактерий,
продуцирующих
β-лактамазы.
Ципрофлоксацин
активен в
отношении
возбудителей,
резистентных
практически
ко всем антибиотикам,
сульфаниламидных
и нитрофурановых
препаратов.
Чаще всего
резистентные:
Streptococcus faecium, Ureaplasma
uralyticum, Nocardia asteroides, Treponema pallidum.
Резистентность
к препарату
развивается медленно
и постепенно.

Фармакокинетика.

Ципрофлоксацин
быстро и
хорошо
всасывается
после приема
препарата
(биодоступность
составляет 50-85
%). Максимальные
концентрации
в плазме крови
достигается
через

60-90 мин. Объем
распределения
– 2-3 л/кг.
Связывание с
белками
плазмы крови
незначительное
(20-40 %).
Ципрофлоксацин
хорошо
проникает в
органы и
ткани, кости.
Примерно
через 2 часа
после приема
внутрь он
оказывается
в тканях и
жидкостях организма
в
концентрациях,
во много раз
превышают
его
концентрацию
в сыворотке
крови.

Ципрофлоксацин
выводится из
организма в основном
в
неизмененном
виде: главным
образом
почками (50-70 %).
Период
полувыведения
из плазмы
после приема
внутрь
составляет
от 3 до 5 часов.
Значительное
количество
препарата
выводится
также с
желчью и
калом (до 30 %), поэтому
только
значительные
нарушения
функции
почек
приводят к
замедлению
выведения.

Клинические
характеристики.

Показания.

Ципрофлоксацин
показан для
лечения
нижеуказанных
инфекций (см.
разделы
«Особенности
применения» и
«Фармакологические
свойства»).
Перед началом
терапии
следует
обратить
особое внимание
на всю
доступную
информацию
по поводу
резистентности
к
ципрофлоксацину.

Следует
принять во
внимание
официальные рекомендации
по
надлежащему
применению антибактериальных
препаратов.

Взрослые

·
Инфекции
нижних
дыхательных
путей, вызванные
граммотрицательными
бактериями:

- негоспитальная
пневмония.

·
Обострение
хронического
синусита, особенно
если он вызван
грамотрицательными
бактериями*.

·
Инфекции
среднего уха
(хронический гнойный
отит
среднего уха).

·
Неусложненный
острый
цистит*.

·
Острый
пиелонефрит.

·
Усложненные
инфекции
мочевого
тракта.

·
Бактериальный
простатит.

·
Гонококковый
уретрит и
цервицит.

·
Орхоэпидидимит,
в частности
вызванный Neisseria
gonorrhoeae.

·
Воспалительные
заболевания
органов малого
таза, в
частности
вызванные Neisseria
gonorrhoeae.

При
вышеуказанных
инфекциях
полового тракта,
когда
известно или
существуют
подозрения на
Neisseria gonorrhoeae как
возбудителя,
особенно
важно
получить локальную
информацию о
резистентности
к ципрофлоксацину
и
подтвердить
чувствительность
на основе
лабораторных
анализов.

·
Инфекции
желудочно-кишечного
тракта (лечение
диареи
путешественников).

·
Интраабдоминальные
инфекции.

·
Инфекции
кожи и мягких
тканей,
вызванные граммотрицательными
бактериями.

·
Инфекции
костей и
суставов.

·
Лихорадка
у пациентов с
нейтропенией,
вызвана
бактериальной
инфекцией.

·
Легочная
форма
сибирской
язвы
(профилактика
после контакта
и
радикальное
лечение).

*Только
в случае если
признано
неэффективным
или
нецелесообразным
применение
других
антибактериальных
средств,
которые обычно
назначают
для лечения
этой инфекции.

Дети
и подростки

·
Бронхолегочные
инфекции,
вызванные Pseudomonas aeruginosa, у
пациентов с
кистозным
фиброзом. (В
клинических
исследований
возраст детей,
получавших
лечение,
составлял от
5 до 17 лет).

·
Осложненные
инфекции
мочевого
тракта и острый
пиелонефрит. (В
клинических
исследований
возраст
детей, получавших
лечение,
составлял от
1 до 17 лет).

·
Легочная
форма
сибирской
язвы
(профилактика
после
контакта и
радикальное
лечение).

Лечение
должен
начинать
только врач,
имеющий опыт
лечение
кистозного
фиброза и/или
тяжелых
инфекций у
детей и
подростков
(см. разделы
«Особенности
применения»
и «Фармакологические
свойства»).

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность
к ципрофлоксацину
или к другим
химиотерапевтическим
средствам
группы
хинолонов и
другим компонентам
препарата;
одновременное
применение с
тизанидином
из-за клинически
значимых
побочных
эффектов (артериальная
гипотензия,
сонливость),
связанных с
увеличением
концентрации
тизанидина в
плазме крови;
дефицит
глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Следует
соблюдать
осторожность
при одновременном
применении
ципрофлоксацина
и антиаритмических
препаратов
класса Ia или III,
трициклических
антидепрессантов,
макролидов,
антипсихотиков,
поскольку
ципрофлоксацин
имеет
аддитивный
эффект при
удлинении
интервала QT
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Формирование
хелатного
комплекса. При
одновременном
применении
ципрофлоксацина
(перорально)
и
лекарственных
средств,
содержащих
многовалентные
катионы, минеральных
добавок
(например
кальция, магния,
алюминия,
железа),
фосфатсвязывающих
полимеров
(например
севеламер,
лантана
карбонат),
сукральфатов
или
антацидов, а
также с
препаратами
с большой
буферной
емкостью
(например таблетки
диданозина),
содержащих
магний, алюминий
или кальций,
абсорбция
ципрофлоксацина
снижается. В
связи с этим
ципрофлоксацин
следует
принимать
или за 1-2 часа
до, или через 4 часа
после приема
этих
препаратов.

Данное
ограничение
не касается
антацидов,
принадлежащих
к классу
блокаторов

H2-рецепторов.

Молочные
и другие
пищевые
продукты. Следует
избегать
одновременного
приема ципрофлоксацина
и молочных
или
обогащенных
минералами
продуктов
(например
молоко, йогурт,
апельсиновый
сок с
повышенным
содержанием
кальция).
Остальные
продукты с
содержанием
кальция в
значительной
мере не влияют
на всасывание
ципрофлоксацина.

Пробенецид. Пробенецид
замедляет
выведение
ципрофлоксацина
с желчью.
Одновременное
применение
лекарственных
средств,
содержащих
пробенецид и
ципрофлоксацин,
приводит к
повышению
концентрации
ципрофлоксацина
в плазме
крови.
Пробенецид
влияет на
почечную
секрецию
ципрофлоксацина.

Метоклопрамид.
Метоклопрамид
ускоряет
всасывание
ципрофлоксацина
(при
пероральном
приеме), что приводит
к сокращению
времени до
достижения
максимальной
концентрации
препарата в
плазме крови.
На
биодоступность
ципрофлоксацина
никакого
влияния не
наблюдалось.

Омепразол.
Одновременное
применение
ципрофлоксацина
и
лекарственных
средств,
содержащих омепразол,
приводит к
незначительному
снижению Cmax
и показателя
«площадь под
кривой
соотношения
концентрация-время
(AUC)»
ципрофлоксацина.

Тизанидин. С
увеличением
концентрации
тизанидина в сыворотке
крови
ассоциируются
гипотензивные
и седативные
побочные
реакции. Поэтому
одновременное
применение
ципрофлоксацина
и
лекарственных
средств,
содержащих
тизанидин,
противопоказано
(см.
«Противопоказания»).

Теофиллин.
Одновременное
применение
ципрофлоксацина
и
лекарственных
средств,
содержащих теофиллин,
может
привести к
нежелательному
повышению
концентрации
теофиллина в
плазме крови,
что может
вызвать
развитие побочных
реакций. В
редких
случаях
побочные
реакции
могут угрожать
жизни или
иметь
летальный
исход. Если
одновременного
применения
этих препаратов
избежать
нельзя,
следует
контролировать
концентрацию
теофиллина в
сыворотке
крови и
адекватно
снижать его
дозу (см. раздел
«Особенности
применения»).

Другие
производные
ксантина. После
одновременного
применения
ципрофлоксацина
и средств,
содержащих
кофеин или
пентоксифиллин
(окспентифилин),
сообщали о
повышении
концентрации
этих
ксантинов в
сыворотке
крови.

Метотрексат. При
одновременном
назначении
ципрофлоксацина
возможно
замедление
тубулярной
транспортировки
(почечный
метаболизм)
метотрексата,
что может
приводить к
повышению
концентрации
метотрексата
в плазме
крови. При
этом может
увеличиваться
вероятность
возникновения
побочных токсических
реакций,
вызванных
метотрексатом.
Одновременное
назначение
ципрофлоксацина
и
метотрексата
не
рекомендуется.

Нестероидные
противовоспалительные
средства.
Исследования
на животных
показали, что
комбинированное
применение
очень
высоких доз
хинолонов
(ингибиторов
гиразы) и
некоторых
нестероидных
противовоспалительных
препаратов
(кроме
ацетилсалициловой
кислоты)
может провоцировать
судороги.

Циклоспорин. При
одновременном
применении
ципрофлоксацина
и
циклоспорина
наблюдалось
транзиторное
повышение концентрации
сывороточного
креатинина.
Поэтому
таким
пациентам
необходим
регулярный
контроль
показателя
концентрации
сывороточного
креатинина
(дважды в
неделю).

Антагонисты
витамина K. При
одновременном
применении
ципрофлоксацина
и
антагониста
витамина К
может
усиливаться
антикоагулянтная
действие
последнего.
Степень
риска может
варьировать
в
зависимости
от основного
вида инфекции,
возраста,
общего
состояния
больного,
поэтому
точно
оценить
влияние
ципрофлоксацина
на повышение
значения
международного
нормализованного
отношения
(МНО) сложно.
Следует проводить
регулярный
контроль МНО
во время и сразу
после
одновременного
введения ципрофлоксацина
и
антагониста
витамина К
(например
варфарина,
аценокумарола,
фенпрокумона
или
флуиндиона).
Имеются
сообщения о повышении
активности
оральных
антикоагулянтов
у пациентов,
получавших
антибактериальные
препараты, в
частности
фторхинолоны.

Дулоксетин. Несмотря
на
отсутствие
клинических
данных, можно
предусмотреть
возможность
взаимодействия
при
применении
ципрофлоксацина
и дулоксетина
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Ропинирол.
Мониторинг
побочных
эффектов
ропинирола и
соответствующее
корректирование
дозы
рекомендуется
осуществлять
во время и сразу
после
совместного
введения с
ципрофлоксацином
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Лидокаин.
Исследование
с участием
здоровых
добровольцев
показали, что
одновременное
применение
лекарственных
средств,
содержащих лидокаин
и
ципрофлоксацин,
ингибитор
изоэнзима CYP450 1A2
умеренного
действия,
приводит к уменьшению
клиренса
лидокаина,
который был
введен
внутривенно,
на 22 %. Хотя
лидокаин
хорошо
переносится,
после одновременного
применения
его с
ципрофлоксацином
может
наблюдаться
определенное
взаимодействие,
которая
может
сопровождаться
побочными
реакциями.

Клозапин. После
одновременного
применения 250
мг
ципрофлоксацина
с клозапином
в течение 7
дней
сывороточные
концентрации
клозапина и
N-десметилклозапина
были
повышены на 29 %
и 31 %
соответственно.
Клиническое
наблюдение и
соответствующую
коррекцию
дозы
клозапина
рекомендуется
осуществлять
во время и
сразу после
одновременного
применения с
ципрофлоксацином
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Силденафил. Во время
исследований
с участием
здоровых
добровольцев
было
обнаружено,
что Cmax и AUC
силденафила
повышаются
примерно
вдвое после
перорального
применения 50
мг одновременно
с 500 мг
ципрофлоксацина.
Следует с
осторожностью
назначать
ципрофлоксацин
одновременно
с
силденафилом,
тщательно
оценивая
соотношение
«риск-польза».

Фенитоин.
Одновременное
назначение
ципрофлоксацина
и фенитоина
может
привести к
повышению
или снижению
сывороточных
концентраций
фенитоина, поэтому
рекомендуется
мониторинг
уровней
препаратов.

Пероральные
сахароснижающие
средства. При
одновременном
применении
пероральных
противодиабетических
препаратов,
особенно сульфонилмочевины
(например,
глибенкламид,
глимепирид)
были
сообщения о
гипогликемии,
связанной,
вероятно, с
потенцированием
ципрофлоксацином
действия
пероральных противодиабетических
средств (см.
«Побочные
реакции»).

Особенности
применения.

Следует
избегать
применения
ципрофлоксацина
пациентам,
которые
имели
серьезные
побочные
реакции в
прошлом при
применении
хинолонов
или препаратов,
содержащих
фторхинолон
(см. раздел
«Побочные
реакции»).
Лечение этих
пациентов
ципрофлоксацином
следует
начинать
только при
отсутствии
альтернативных
вариантов лечения
и после
тщательной
оценки
пользы/риска
(см. раздел
«Противопоказания»).

Преимущества
от лечения
ципрофлоксацином,
особенно в
случае
нетяжелых
инфекций, необходимо
оценивать,
принимая во
внимание
информацию,
которая
содержится в
этом разделе.

Пролонгированные,
инвалидизирующие
и потенциально
необратимые
серьезные
побочные
реакции.

У пациентов,
получавших
хинолины и
фторхинолоны
независимо
от возраста,
были зарегистрированы
очень редкие
случаи
длительных (в
течение
месяцев или
лет)
инвалидизирующих
и потенциально
необратимых
серьезных
побочных реакций,
влияющих на
различные,
иногда множественные
системы
организма (опорно-двигательную,
нервную,
психическую
и органов чувств)
и наявные факторы
риска.

Ципрофлоксацин
следует
немедленно
прекратить
при первых признаках
или
симптомах
любой
серьезной побочной
реакции,
пациентам
следует
посоветовать
обратиться
за
консультацией
к врачу.

Тяжелые
инфекции
и/или
инфекции,
вызванные
грамположительными
или
анаэробными
бактериями.

Для
лечения
тяжелых
инфекций,
инфекций, вызванных
стафилококками
или
анаэробными
бактериями,
ципрофлоксацин
следует
применять в
комбинации с
соответствующими
антибактериальными
средствами.

Пневмококки.
Ципрофлоксацин
не
рекомендуется
для лечения
пневмококковых
инфекций
из-за
недостаточной
эффективности
в отношении
бактерий
группы Streptococcus
pneumoniae.

Инфекции
мочевого
тракта.
Орхоэпидидимит
и
воспалительные
заболевания
органов
малого таза
могут быть
вызваны
фторохинолон-резистентными
Neisseria gonorrhoeae.
Ципрофлоксацин
следует
назначать
одновременно
с другими
соответствующими
антибактериальными
препаратами,
за исключением
клинических
ситуаций с
исключением
ципрофлоксацин-резистентных
штаммов Neisseria gonorrhoeae. Если
через 3 дня не
наступает
клиническое
улучшение,
терапию
следует
пересмотреть.

Данные
об
эффективности
ципрофлоксацина
при лечении
постоперационных
интраабдоминальных
инфекций
ограничены.

Кардиальные
нарушения.
Ципрофлоксацин
ассоциируется
с удлинением
интервала QT
на
электрокардиограмме
(см. раздел.
«Побочные
реакции»). В
общем, пациенты
пожилого
возраста
могут быть
более чувствительны
к
воздействию
препарата на
интервал QT.
Следует с
осторожностью
применять
ципрофлоксацин
с
сопутствующими
препаратами,
которые
могут
вызывать
пролонгацию
интервала QT
(например
антиаритмические
препараты
класса Ia или III,
трициклические
антидепрессанты,
макролиды,
антипсихотики),
и больным с
факторами
риска
указанных
состояний
(например
пролонгация
QT в анамнезе, некорректированная
гипокалиемия).

Риск
развития
аневризмы и
расслоения
аорты,
связанный с применением
фторхинолонов
для
системного
применения.

Системные и
ингаляционные
фторхинолоны
могут
увеличить
риск
аневризмы и
расслоения
аорты,
особенно у
людей
пожилого
возраста.

У пациентов,
входящих в
группу риска
возникновения
аневризмы и
расслоения
аорты,
фторхинолоны
следует
применять
только после
тщательной
оценки
соотношения
польза-риск и
после
рассмотрения
возможности
применения
других
вариантов
лечения.

Состояния,
приводящие к
аневризме и
расслоению
аорты, включают
аневризму в
семейном
анамнезе, наличие
аневризмы
или
расслоения
аорты,
синдром
Марфана, сосудистый
синдром
Элерса-Данло,
артериит
Такаясу, гигантоклеточный
артериит,
болезнь
Бехчета,
гипертензию
и атеросклероз.

Необходимо
предупредить
пациентов о
риске
аневризмы и
расслоения
аорты и посоветовать
немедленно
обратиться в
отделение
неотложной
медицинской
помощи в случае
внезапной
сильной боли
в желудке,
груди или
спине.

Дети
и подростки.
Анализ
имеющихся
данных
относительно
безопасности
применения
ципрофлоксацина
детям,
большинство
из которых
страдали
муковисцидозом,
не предоставил
никаких
доказательств
повреждения
хрящевой
ткани или
суставов,
ассоциированного
с лечением.
Применение
ципрофлоксацина
по другим
показаниям,
кроме
лечения легочных
осложнений,
вызванных Pseudomonas aeruginosa у
детей с
муковисцидозом
(5-17 лет), лечения
осложненных
инфекций
мочевыводящих
путей и пиелонефрита,
вызванных E.coli (1-17 лет),
и сибирской
язвы после
контакта не
изучали.
Клинический
опыт
применения
ципрофлоксацина
детям по
другим
показаниям
ограничен.

Применение
ципрофлоксацина
детям и подросткам
должно
проводиться
согласно с
действующими
официальными
рекомендациями.
Лечение с
применением
ципрофлоксацина
должен
проводить
только врач с
опытом ведения
детей и подростков,
больных
кистозным
фиброзом
и/или тяжелыми
инфекциями.

Повышенная
чувствительность
к препарату. В
некоторых
случаях
гиперчувствительность
и
аллергические
реакции
могут наблюдаться
уже после
первого
приема
ципрофлоксацина,
о чем следует
немедленно
сообщить
врачу.

В
единичных
случаях
анафилактические/анафилактоидные
реакции
могут
прогрессировать
до состояния
шока,
угрожающего
жизни
пациента. В
некоторых
случаях они
наблюдаются
уже после
первого
приема
ципрофлоксацина.
В этих
случаях
прием
ципрофлоксацина
необходимо
приостановить
и немедленно провести
медикаментозное
лечение
(лечение
анафилактического
шока).

Желудочно-кишечный
тракт. В
случае
возникновения
в течение или
после
лечения
тяжелой и
стойкой
диареи об
этом следует
сообщить
врачу,
поскольку
этот симптом
может
маскировать
тяжелое
желудочно-кишечное
заболевание
(например
псевдомембранозный
колит, что
может
угрожать жизни
с возможным
летальным
исходом),
которое
требует
немедленного
лечения. В
таких случаях
прием
ципрофлоксацина
необходимо
прекратить и
начать
применение
соответствующей
терапии
(например
ванкомицин
перорально

4×250 мг/сутки).
Лекарственные
средства,
угнетающие
перистальтику,
противопоказаны.

Известно
о случаях
антибиотик-ассоциированной
диареи,
вызванной Clostridium Difficile,
которая может
варьироваться
по тяжести от
легкой диареи
до
летального
колита, при
использовании
практически
всех
антибактериальных
препаратов, в
том числе и
при
использовании
ципрофлоксацина.
Лечение
антибактериальными
препаратами
вызывает
изменение
нормальной
флоры
толстого
кишечника,
что, в свою
очередь, приводит
к
чрезмерному
росту Clostridium
Difficile.

Clostridium Difficile
вырабатывает
токсины А и В,
которые
способствуют
развитию
антибиотик-ассоциированной
диареи. Clostridium
Difficile
производит
большое количество
токсина,
вызывает
повышение
заболеваемости
и
летальности
из-за
возможной устойчивости
возбудителя
к
антимикробной
терапии и
необходимости
проведения
колэктомии.
Необходимо
помнить о
возможности
возникновения
антибиотик-ассоциированной
диареи,
вызванной Clostridium Difficile, у
всех
пациентов с
диареей
после
применения
антибиотиков.
Необходим
тщательный
сбор
медикаментозного
анамнеза,
поскольку возможно
развитие
антибиотик-ассоциированной
диареи,
вызванной Clostridium Difficile в
течение двух
месяцев после
введения
антибактериальных
препаратов.
Если диагноз
антибиотик-ассоциированной
диареи,
вызванной Clostridium Difficile,
рассматривается
либо
подтверждено,
использование
антибиотиков,
которые не
действуют на Clostridium Difficile,
возможно,
необходимо
будет
прекратить. В
зависимости
от клинических
данных
необходимо
проводить
коррекцию
водно-электролитного
баланса,
рассмотреть
необходимость
дополнительного
введения
белковых
препаратов,
применить антибактериальные
препараты, к
которым является
чувствительной
Clostridium Difficile.
Также может
возникнуть
необходимость
в хирургическом
вмешательстве.

При
приеме
ципрофлоксацина
сообщали о случаях
развития
некроза
печени и
печеночной
недостаточности
с угрозой для
жизни пациента.
В случае
появления
каких-либо признаков
и симптомов
заболевания
печени (таких
как
анорексия,
желтуха,
темная моча,
зуд или
напряженность
передней
брюшной стенки),
лечение
следует
прекратить.
Также может
определяться
временное
повышение уровня
трансаминаз,
щелочной
фосфатизы,
развитие холестатической
желтухи,
особенно у
пациентов с
предыдущим
повреждением
печени.

Мышечно-скелетная
система. В целом
ципрофлоксацин
нельзя
применять пациентам
с
заболеваниями
сухожилий и
расстройствами,
связанными с
применением
хинолинов в
анамнезе.
Несмотря на
это, в редких
случаях
после
микробиологического
исследования
возбудителя
и оценки
соотношения
польза/риск
этим
пациентам
может быть
назначен
ципрофлоксацин
для лечения
отдельных
тяжелых
инфекционных
процессов, а
именно – в
случае
неэффективности
стандартной
терапии или
бактериальной
резистентности,
когда
результаты
микробиологических
исследований
оправдывают
применение
ципрофлоксацина.
При
применении
ципрофлоксацина
может
возникнуть
тендинит или разрыв
сухожилия
(особенно
Ахиллового
сухожилия),
иногда двусторонний,
в первые 48
часов
лечения. Риск
тендинопатии
может быть
повышенным у
пожилых
пациентов
или у
пациентов,
которые одновременно
принимают
кортикостероиды
(см. раздел
«Побочные
реакции»).
При
возникновении
любых
признаков
тендинита
(например болезненный
отек,
воспаление)
применение
ципрофлоксацина
следует
прекратить.
Пораженной конечности
следует
обеспечить
покой.

Нервная
система. Больные
эпилепсией и
пациенты,
имеющие в анамнезе
нарушения
функции
центральной
нервной
системы
(например
снижение
судорожного
порога,
судороги в
анамнезе,
уменьшение
интенсивности
церебрального
кровообращения,
изменения в
структуре
головного
мозга или
инсульт),
могут
принимать
ципрофлоксацин,
только если
ожидаемая
польза превышает
возможный
риск,
поскольку
такие больные
относятся к
группе риска
из-за
возможных
побочных
реакций со
стороны
центральной
нервной
системы.

В
некоторых
случаях
побочные
реакции со стороны
центральной
нервной
системы наблюдаются
уже после
первого
приема
ципрофлоксацина.
В редких
случаях
депрессия
или психоз
могут
прогрессировать
до состояния,
угрожающего
жизни
пациента. В
таких случаях
прием
ципрофлоксацина
необходимо прекратить
и немедленно
сообщить
врачу.

Периферическая
невропатия

У пациентов,
принимавших
хинолоны,
включая
ципрофлоксацин,
наблюдались
случаи
сенсорной
или
сенсорно-моторной
полинейропатии,
что приводит
к парестезии,
гипестезии,
дизестезии
или слабости.
Пациентам,
принимающим
ципрофлоксацин,
рекомендуется
сообщить
врачу о
развитии
таких
симптомов
невропатии,
как боль,
жжение, покалывание,
онемение или
слабость,
прежде чем
продолжать
лечение, для
предупреждения
развития необратимых
состояний
(см. раздел
«Побочные
реакции»).

Кожа и
подкожная
клетчатка. Было
доказано, что
ципрофлоксацин
влечет возникновение
реакций
фоточувствительности,
поэтому
пациенты,
принимающие
ципрофлоксацин,
должны
избегать
интенсивного
солнечного
света или
ультрафиолетового
облучения.
При
возникновении
реакций
фоточувствительности
(подобных
солнечных
ожогов) терапию
ципрофлоксацином
следует
прекратить.

Цитохром Р450. Известно,
что
ципрофлоксацин
является ингибитором
умеренного
действия
ферментов 1А2
цитохрома Р450.
Следует
соблюдать
осторожность
при
одновременном
применении
ципрофлоксацина
и препаратов,
которые
метаболизируются
аналогичным
ферментным
путем (таких
как теофиллин,
метилксантин,
кофеин,
дулоксетин,
клозапин).
Увеличение
концентрации
этих препаратов
в сыворотке
крови
связано с угнетением
их
метаболического
клиренса ципрофлоксацином,
что может
вызвать
специфические
побочные
эффекты.

Изменение
уровня
глюкозы в
крови.

Как и
при
применении
всех
хинолонов,
сообщалось о
случаях
изменений со
стороны уровня
глюкозы в  крови,
среди
которых отмечена
как
гипогликемия,
так и
гипергликемия,
зафиксированные,
как правило,
у пациентов с
сахарным
диабетом,
получавших
сопутствующую
терапию
пероральными
сахароснижающими
препаратами
(например,
глибенкламидом)
или
инсулином.
Сообщалось о
случаях
гипогликемической
комы. У пациентов
с сахарным
диабетом
рекомендуется
тщательно
контролировать
уровень
глюкозы в
крови (см.
раздел «Побочные
реакции»).

Влияние на
результаты
лабораторных
анализов.
Ципрофлоксацин
in vitro
может влиять
на
результаты
посева на Mycobacterium spp. путем
подавления
роста
культуры
микобактерий,
что может
привести к
ложно-отрицательным
результатам
анализа
посева от
пациентов,
принимающих
ципрофлоксацин.

Ципрофлоксацин
не применять
в качестве монотерапии
для лечения
тяжелых
инфекций, вызванных
грамположительными
или анаэробными
бактериями.

Диарея
путешественника.

При
выборе
ципрофлоксацина
следует учитывать
информацию о
резистентности
к
ципрофлоксацину
возбудителей
в странах,
которые были
посещены.

Инфекции
костей и
суставов.

Ципрофлоксацин
следует
применять в
комбинации с
другими
антимикробными
средствами в
зависимости
от
результатов
микробиологического
исследования.

Легочная
форма
сибирской
язвы.

Применение
людям
основано на
данных определения
чувствительности
in vitro,
опытов на
животных,
вместе с
ограниченными
данными,
полученными
у людей. Врач
должен действовать
в
соответствии
с национальными
и/или
международными
протоколами
лечения
сибирской
язвы.

Ципрофлоксацин
применяют с
осторожностью
пациентам с
миастенией
гравис.

Одновременное
назначение
ципрофлоксацина
и
метотрексата
не
рекомендуется.

Бронхо-легочные
инфекции при
кистозном фиброзе.
Клинические
испытания
включали
детей и
подростков 5-17
лет. Более
ограниченный
опыт
существует в
лечении
детей от 1 до 5
лет.

Осложненные
инфекции
мочевого
тракта и пиелонефрит. Следует
рассмотреть
возможность
лечения
инфекций
мочевого
тракта с
применением ципрофлоксацина,
когда другое
лечение не
возможно.
Лечение
должно основываться
на
результатах микробиологического
исследования.

Тендинит
и разрыв
сухожилий.

Тендинит и
разрыв
сухожилия (не
ограничиваясь
ахилловым
сухожилием),
иногда
двусторонний,
могут
возникать
уже в течение
48 часов после
начала лечения
хинолонами и
фторхинолонами
и даже в
течение
нескольких
месяцев
после прекращения
лечения. Риск
развития
тендинита и
разрыва
сухожилия
увеличивается
у пациентов
пожилого возраста,
пациентов с
нарушениями
функции
почек,
пациентов с
трансплантацией
целостных
органов и
пациентов,
лечившихся
одновременно
кортикостероидами.
Таким образом,
следует
избегать
одновременного
применения
кортикостероидов.

При первых
признаках
тендинита
(например, болезненный
отек,
воспаление)
лечение препаратом
следует
прекратить, а
также
следует
рассмотреть
альтернативное
лечение.
Поврежденную
(ые)
конечность (и)
следует
лечить
должным
образом
(например, иммобилизация).
Кортикостероиды
не следует
применять в
случае
возникновения
признаков
тендинопатии.

Почки и
мочевыделительная
система. Сообщали о
кристаллурии,
связанной с
применением
ципрофлоксацина.
Пациенты,
которые
принимают
ципрофлоксацин,
должны получать
достаточное
количество
жидкости. Следует
избегать
чрезмерной
щелочности
мочи.

Резистентность. Во время или
после курса
лечения
ципрофлоксацином
резистентные
бактерии
могут быть
выделены, с
или без
клинически
определяемой
суперинфекции.
Может
существовать
определенный
риск
выделения
ципрофлоксацин-резистентных
бактерий во
время
длительных курсов
лечения и при
лечении
внутрибольничных
инфекций и/или
инфекций,
вызванных
видами Staphylococcus
и Pseudomonas.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Ципрофлоксацин
нельзя
применять
беременным и
кормящим
грудью,
учитывая
отсутствие
опыта его
применения у
этой
категории
пациентов.

Учитывавя
данные
испытаний на
животных, нельзя
полностью
исключать
вероятность
повреждения
суставных
хрящей у
новорожденных,
тогда как
возможность
тератогенных
эффектов
(мальформаций)
не
подтверждена.

Период
кормления
грудью.

Ципрофлоксацин
проникает в
грудное молоко.
Из-за
потенциального
риска
повреждения
суставных
хрящей у
новорожденных
ципрофлоксацин
не следует
применять во
время кормления
грудью.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Даже
когда
препарат
принимать
строго по указаниям
врача, он
может влиять
на скорость
реакции, что
может
препятствовать
управлению
автомобилем
или другими
механизмами.
Это особенно
характерно
при приеме
препарата
параллельно
с алкоголем.

Способ
применения и
дозы.

Дозу
определять
согласно с
показанием,
тяжестью и
местом
инфекции,
чувствительностью
организма(организмов)
возбудителя(возбудителей)
к
ципрофлоксацину,
почечной функцией
пациента, а у
детей и
подростков –
согласно с
массой тела.

Продолжительность
лечения
зависит от тяжести
заболевания,
особенностей
клинической
картины и
типа
возбудителя.

Лечение
инфекций,
вызванных
опеределнными
бактериями
(например Pseudomonas
aeruginosa, Acinetobacter или Staphylococci), может
требовать
применения
более
высоких доз
ципрофлоксацина
и одновременного
назначения
других необходимых
антибактериальных
препаратов.

Лечение
некоторых
инфекций
(например воспалительных
заболеваний
органов
малого таза,
интраабдоминальных
инфекций,
инфекций у
пациентов с
нейтропенией,
инфекций
костей и
суставов) может
требовать
одновременного
назначения других
необходимых
антибактериальных
препаратов в
зависимости
от вида
выявленных
патогенов.

Взрослые

Показания

Суточная
доза, мг

Общая
длительность
лечения
(может
включать начальное
парентеральное
применение
ципрофлоксацина)

Инфекции
нижних
дыхательных
путей

Негоспитальная
пневмония

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

7 -14 дней

Инфекции
верхних
дыхательных
путей

Обострение
хронического
синусита,
особенно если
он вызван
грамотрицательными
бактериями

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

7 -14 дней

Инфекции
среднего
уха

Хронический
гнойный
отит
среднего
уха

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

7 -14 дней

Инфекции
мочевого
тракта

Неосложненный
острый цистит

От 250 мг
дважды в
сутки до 500 мг
дважды в
сутки

3 дня

Женщинам
перед
менопаузой
можно
применять
разовую
дозу 500 мг

Осложненные
инфекции
мочевого
тракта

500 мг дважды в
сутки

7 дней

Острый
пиелонефрит

От 500 мг
дважды в сутки
до 750 мг дважды
в сутки

Не менее 10
дней, при
некоторых
особых

клинических
случаях
(таких как
абсцессы) лечение
можно
продлить до
более 21 дня

Бактериальный
простатит

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

От 2 до 4
недель
(острый) и от 4
до 6 недель
(хронический)

Инфекции
половых
органов

Гонококковый
уретрит и
цервицит

Одноразовая
доза

500 мг

1 день
(одноразовая
доза)

Орхоэпидидимит,
в частности
вызванный Neisseria
gonorrhoeae.

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

Не менее 14
дней

Воспалительные
заболевания
органов малого
таза, в
частности
вызванные Neisseria
gonorrhoeae.

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

Не менее 14
дней

Инфекции
желудочно-кишечного
тракта и интра-абдоминальные
инфекции

Диарея, вызванная
бактериальными
патогенами,
в частности Shigella
spp., кроме Shigella dysenteriae,
тип 1, и
тяжелая
диарея
путешественника,
как
эмпирическое
лечение

500 мг дважды в
сутки

1 день

Диарея,
вызванная Shigella
dysenteriae, тип 1

500 мг дважды в
сутки

5 дней

Диарея,
вызванная Vibrio
cholerae

500 мг дважды в
сутки

3 дня

Иифоидная
лихорадка

500 мг дважды в
сутки

7 дней

Интраабдоминальные
инфекции,
вызванные граммотрицательными
бактериями

500 мг дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

От 5 до 14 дней

Инфекции
кожи и
мягких
тканей

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

От 7 до 14 дней

Инфекции
костей и
суставов

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

Максимально
3 месяца

Лихорадка у
пациентов с
нейтропенией,
что вызвана
бактериальной
инфекцией.

Ципрофлоксацин
следует
применять
одновременно
с
соответствующими
антибактериальными
препаратами
согласно
официальным
рекомендациям

От 500 мг
дважды в
сутки до 750 мг
дважды в
сутки

Терапию
следует
продолжать
в течение
всего
периода
нейтропении

Профилактика
после
контакта и
радикальное
лечение
легочной
формы
сибирской
язвы у лиц,
которые
могут
получать
лечение
пероральным
путем, если
это
клинически
необходимо.
Применение
препарата
следует
начинать
как можно
скорее
после
подозреваемого
или подтвержденного
контакта

500 мг дважды в
сутки

60 дней со дня
подтвержденного
контакта с Bacillus
anthracis

Дети
и подростки

Показания

Суточная
доза, мг

Общая
длительность
лечения
(может
включать
начальное
парентеральное
применение ципрофлоксацина)

Бронхолегочные
инфекции,
вызванные Pseudomonas aeruginosa, у
пациентов с
кистозным
фиброзом

20 мг/кг массы
тела дважды
в сутки при
максимальной
дозе 750 мг

От 10 до 14 дней

Осложненные
инфекции
мочевого
тракта и острый
пиелонефрит

От 10 мг/кг
массы тела
дважды в
сутки до 20
мг/кг массы
тела дважды
в сутки при
максимальной
дозе 750 мг

От 10 до 21 дня

Профилактика
после
контакта и
лечения легочной
формы
сибирской
язвы у
пациентов, которые
могут
получать
лечение
пероральным
путем, если
это
клинически
необходимо.

Применение
препарата
следует
начинать как
можно
скорее
после
подозреваемого
или подтвержденного
контакта.

10-15 мг / кг массы
тела два
раза в сутки максимальная
разовая
доза 500 мг

60 суток со
дня
подтвержденного
контакта с Bacillus anthracis

Пациенты
пожилого
возраста

Пациенты
пожилого
возраста
должны получать
дозу,
выбранную в
соответствии
с тяжестью
инфекции и
клиренсом
креатинина
пациента.

Почечная
и печеночная
недостаточность

Рекомендуемые
начальные и
поддерживающие
дозы для
пациентов с нарушенной
функцией
почек:

Клиренс
креатинина

[мл/хв/1,73 м2]

Креатинин
сыворотки
крови
[мкмоль/л]

Оральная
доза [мг]

> 60

< 124

См. обычную
дозировку

30‑60

124-168

250‑500 мг каждые
12 часов

< 30

>169

250‑500 мг каждые
24 часа

Пациенты на
гемодиализе

>169

250‑500 мг каждые
24 часа (после
диализа)

Пациенты на
перитонеальном
диализе

>169

250‑500 мг каждые
24 часа

У
пациентов с
печеночной
недостаточностью
нет
необходимости
в изменении
дозировки
ципрофлоксацина.

Исследований
по дозировке
ципрофлоксацина
для детей с
нарушенной
почечной и/или
печеночной
функции не
проводилось.

Способ
применения

Таблетки
следует
глотать не
разжевывая, запивая
жидкостью. Их
можно
принимать
независимо
от приема
пищи. При
приеме
натощак действующее
вещество
всасывается
быстрее.
Таблетки
ципрофлоксацина
нельзя принимать
вместе с
молочными
продуктами (например
с молоком,
йогуртом) или
фруктовыми
соками с
добавлением
минералов
(например с
апельсиновым
соком,
обогащенным
кальцием) (см.
раздел
«Взаимодействие
с другими лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

В
тяжелых
случаях или
если пациент
неспособен
принимать
таблетки (в
частности
при энтеральном
питании)
рекомендуется
начинать
терапию с
внутривенного
пути введения
ципрофлоксацина,
пока не будет
возможным переход
на
пероральный
прием.

Дети.

Ципрофлоксацин
можно
применять
детям в качестве
препарата
второй и
третьей
линии для
лечения
осложненных
инфекций
мочевыводящих
путей и
пиелонефрита,
вызванных Escherichia coli, а
также для
лечения
легочных
осложнений, вызванных
Pseudomonas aeruginosa у
детей с
муковисцидозом.

Лечение
ципрофлоксацином
можно
назначать
только после
тщательной
оценки
соотношения
«риск-польза»
из-за
вероятности
развития
побочных
эффектов со
стороны
суставов
и/или
прилегающих
тканей.

Клинический
опыт
применения
ципрофлоксацина
детям по
другим
показаниям
ограничен.

Передозировка.

Вследствие
передозировки
при
пероральном
применении в
некоторых
случаях
отмечалось
обратимое
токсическое
действие на паренхиму
почек.
Поэтому в
случае
передозировки,
кроме
проведения
обычных
мероприятий
(промывание
желудка,
применение
рвотных средств,
введение
большого
количества
жидкости,
создание
кислой
реакции
мочи),
рекомендуется
также
следить за
функцией
почек и принимать
антациды,
содержащие
магний и кальций,
которые
снижают
абсорбцию
ципрофлоксацина.
С помощью
гемодиализа
или
перитонеального
диализа
выводится
только
небольшое
количество
ципрофлоксацина
(<10 %).

Сообщалось,
что
передозировка
в дозе 12 г
приводило к
симптомам
умеренной
токсичности.
Острая
передозировка
в дозе 16 г
приводила к
развитию
острой
почечной недостаточности.

Симптомы
передозировки
включали
головокружение,
тремор,
головную
боль,
усталость, судороги,
галлюцинации,
спутанность
сознания,
абдоминальный
дискомфорт,
почечную и
печеночную
недостаточность,
а также
кристаллурию
и гематурию.

Побочные
реакции.

Инфекции
и инвазии:
грибковые
суперинфекции
(кандидоз
кожи; кандидоз
оральный,
желудочно-кишечный,
вагинальный),
антибиотико-ассоциированный
колит (очень
редко – с
возможной
летальностью).

Со стороны
системы
кроветворения
и лимфатической
системы:
эозинофилия,
лейкопения,
анемия,
нейтропения,
лейкоцитоз,
тромбоцитопения,
тромбоцитемия,
гемолитическая
анемия,
агранулоцитоз,
панцитопения
(опасная для
жизни), угнетение
костного
мозга
(опасное для
жизни),
лимфаденопатия,
метгемоглобинемия,
повышение
уровня
моноцитов.

Со
стороны
иммунной
системы: аллергические
реакции,
аллергический/ангио-невротический
отек,
анафилактические
реакции,
анафилактический
шок (опасный
для жизни),
реакции,
подобные
сывороточной
болезни.

Психические
расстройства*:
психомоторная
возбудимость/тревожность,
спутанность
сознания и
дезориентация,
патологические
сновидения,
депрессия,
галлюцинации,
психотические
реакции,
нарушения
поведения,
суицидальные
мысли, попытка
самоубийства,
маниакальная
реакция,
фобия,
деперсонализация.

Со
стороны
нервной
системы*: головная
боль,
мигрень,
головокружение,
сонливость,
нарушения
сна,
бессонница,
летаргия,
внутричерепная
гипертензия,
слабость,
нарушение
координации,
нарушение
обоняния или
вкуса, парестезии,
дизестезии,
гипестезии,
гиперестезия,
тремор,
судороги,
периферическая
нейропатия и
полинейропатия.

Со
стороны
органов
слуха*: нарушение
слуха, звон в
ушах, потеря
слуха.

Со
стороны
органов
зрения*:
нарушение
зрения,
нарушение
цветового восприятия,
снижение
остроты
зрения,
двоение в глазах,
боль в
глазах,
нистагм.

Со
стороны
сердца:
тахикардия,
удлинение
интервала QT,
желудочковая
аритмия,
пируэтная
тахикардия **,
трепетание
предсердий,
стенокардия,
инфаркт
миокарда,
остановка
сердца.

Со
стороны
сосудов:
вазодилатация,
гипотензия,
синкопальное
состояние,
гипертензия,
васкулит,
геморрагический
диатез,
тромбоз
сосудов
головного
мозга,
флебит.

Со
стороны
органов
дыхания,
торакальные
и медиастинальные
расстройства:
диспноэ
(включая
астматические
состояния),
носовое
кровотечение,
кровохарканье,
бронхоспазм,
отек легких
или гортани,
икота,
легочная
эмболия.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта:
диспепсические
расстройства,
метеоризм, анорексия,
дисфагия,
тошнота,
рвота,
диарея, боль
в области
желудка и
кишечника,
панкреатит,
болезненность
слизистой
оболочки
полости рта,
перфорация кишечника,
желудочно-кишечные
кровотечения.

Со
стороны
гепатобилиарной
системы: повышение
уровня
трансаминаз
и билирубина,
нарушения
функции
печени,
желтуха, гепатит
(неинфекционный),
некроз
печени (очень
редко – прогрессирующий
к печеночной
недостаточности,
угрожающей
жизни).

Со
стороны
кожи и
подкожной
клетчатки: сыпь,
крапивница,
зуд, реакции
фотосенсибилизации,
появление
неспецифических
пузырьков,
петехии,
эритема,
мультиформная
эритема,
узелковая
эритема,
синдром
Стивенса-Джонсона
(с
потенциальной
угрозой
жизни),
токсический
эпидермальный
некролиз (с
потенциальной
угрозой
жизни), острый
генерализованный
экзантематозный
пустулез,
эксфолиативный
дерматит; медикаментозная
сыпь с
эозинофилией
и системными
симптомами.

Со
стороны
скелетно-мышечной
системы и
системы соединительной
ткани*: артралгии,
миалгии,
артрит,
повышение
мышечного
тонуса и
судороги
мышц,
мышечная слабость,
тендинит,
разрывы
сухожилий
(преимущественно
Ахилловых),
обострение
симптомов
миастении,
мышечно-скелетная
боль (боль в
конечностях,
в поясничной
области,
грудной
клетке).

Со
стороны
почек и
мочевыводящих
путей:
нарушение
мочеиспускания,
нарушение
функции
почек,
почечная
недостаточность,
полиурия,
гематурия,
цилиндрурия,
кристаллурия,
тубулоинтерстициальный
нефрит,
кровотечение
из уретры.

Со стороны
эндокринной
системы: синдром
нарушения
секреции
антидиуретического
гормона,
случаи гипогликемической
комы.

Общие
состояния*:
неспецифический
болевой
синдром, недомогание,
лихорадка,
отеки,
повышенная
потливость
(гипергидроз),
гиперпигментация,
нарушение
походки,
обострение
подагры, вагинит,
боль в
грудных
железах.

Лабораторные
показатели: повышение
уровня:
щелочной
фосфатазы
крови,
амилазы,
липазы,
триглицеридов,
гаммаглутамилтрансферазы
крови,
мочевой кислоты;
гипергликемия,
гипогликемия,
гиперкалиемия,
отклонения
от нормы
уровня
протромбина,
увеличение
международного
нормализованного
отношения
(МНО) у пациентов,
принимающих
антагонисты
витамина К, ацидоз,
изменения
протромбинового
времени.

* В очень
редких
случаях у
пациентов,
получаемых
хинолоны и
фторхинолоны,
независимо
от имеющихся
факторов
риска
сообщали о
длительных (в
течение
месяцев или
лет),
инвалидизирующих
и
потенциально
необратимых
серьезных
побочных реакциях,
которые
влияют на
различные, а
иногда на несколько
сразу,
системы
организма и
органы
чувств (в том
числе
реакции,
такие как тендинит,
разрыв
сухожилия,
артралгия,
боль в конечностях,
нарушение
походки,
невропатии,
связанные с
парестезией,
депрессия,
усталость,
нарушение
памяти,
нарушение
сна,
нарушение
слуха, зрения,
вкуса и
запаха).

** Эти
реакции
наблюдались
преимущественно
у пациентов с
факторами
риска
пролонгации
интервала QT
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Следующие
нежелательные
побочные
явления
имеют
повышенную
частоту
возникновения
в подгруппах
пациентов,
которым применяют
препарат
внутривенно
или последовательно
(после
внутривенного
ведения –
пероральный
способ
применения);
рвота, транзиторное
повышение
активности
трансаминаз,
сыпь; тромбоцитопения,
тромбоцитемия,
спутанность
сознания и
дезориентация,
галлюцинации,
парестезии и
дизестезии,
судороги,
головокружение,
визуальные
нарушения,
потеря слуха,
тахикардия,
вазодилатация,
артериальная
гипотензия,
транзиторная
печеночная
недостаточность,
желтуха,
почечная
недостаточность,
отеки;
панцитопения,
угнетение
костного мозга,
анафилактический
шок,
психотические
реакции,
мигрень,
нарушение
обоняния, нарушение
слуха,
васкулит,
панкреатит,
некроз печени,
петехии,
разрыв
сухожилий.

Срок
годности. 3 года.

Условия
хранения.

Хранить
в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 оС.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

Таблетки,
покрытые
оболочкой, по
250 мг.

По 10
таблеток в
блистере; по 1
блистеру в
пачке из
картона;

по 10
таблеток в
блистере; по 90
блистеров в
коробке из
картона.

Таблетки,
покрытые
оболочкой 500
мг.

По 10
таблеток в
блистере; по 1
блистеру в
пачке из
картона;

по 10
таблеток в
блистере; по 70
блистеров в
коробке из
картона.

Категория
отпуска. По
рецепту.

Производитель.

ЧАО
«Технолог».

Месторасположение
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина,
20300, Черкасская
обл., город
Умань, улица
Старая
прорезная,
дом 8.