ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування
лікарського
засобу

Телміста

(Telmista®)

Склад:

діюча
речовина: телмісартан;

1
таблетка
містить 20 мг
або 40 мг, або
80
мг телмісартану;

допоміжні
речовини: повідон,
меглюмін,
натрію
гідроксид,
лактози
моногідрат,
сорбіт (E 420),
магнію
стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні властивості:

таблетки
по 20 мг: круглі
таблетки від
білого до
майже білого
кольору;

таблетки
по 40 мг:
овальні
двоопуклі
таблетки від
білого до майже
білого
кольору;

таблетки
по 80 мг:
капсулоподібні
двоопуклі
таблетки від
білого до
майже білого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Прості
препарати антагоністів
ангіотензину
ІІ.

Код АТХ
С09С А07.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Телміcартан
є
специфічним
та ефективним
антагоністом
рецепторів
ангіотензину
II (тип АТ1) для
перорального
застосування.
Телміcартан з
дуже високою
спорідненістю
заміщує
ангіотензин
II у місцях
його зв’язування
на
рецепторах
субтипу AT1,
що є
відповідальними
за
активність
ангіотензину
II. Телміcартан
не має
будь-якого
часткового агоністичного
впливу на AT1-рецептор.
Телміcартан
селективно
зв’язується
з AT1-рецептором.
Зв’язування
є
довготривалим.
Телміcартан не
має
спорідненості
з іншими
рецепторами,
включаючи AT2
та інші, менш
вивчені АТ
рецептори.
Функціональна
роль цих рецепторів
невідома, як
невідомий
ефект їх можливого
«надстимулювання»
ангіотензином
II, рівень
якого
підвищується
під впливом телмісартану.
Телміcартан
знижує рівні
альдостерону
у плазмі
крові. Телміcартан
не знижує рівень
реніну у
плазмі крові
та не
блокує iонні
канали.
Телміcартан
не інгібує
ангіотензинперетворювальний
фермент
(кініназа II),
ензим, що
також розкладає
брадикінін.
Тому не слід
очікувати
посилення
брадикінінсупроводжуючих
побічних ефектів.

У людини
телміcартан у
дозі 80 мг
майже
повністю
інгібує підвищення
артеріального
тиску,
спричиненого
ангіотензином
II. Блокуючий
ефект зберігається
протягом 24
годин і
залишається
відчутним до
48 годин.

Клінічна
ефективність
та безпека

Лікування
артеріальної
гіпертензії

Після
першої дози
телміcартану
антигіпертензивна
активність
поступово
проявляється
протягом 3
годин.
Максимальне
зниження
артеріального
тиску
проявляється
через 4-8
тижнів від
початку
лікування
та  підтримується
при
довготривалій
терапії.

Антигіпертензивний
ефект
утримується
постійно
протягом 24
годин після
застосування,
у тому числі включаючи
останні 4
години перед
наступним
прийомом, що
встановлено
під час
амбулаторного
моніторингу
артеріального
тиску. Це
підтверджується
через
співвідношення
концентрації
телмісартану
перед
прийомом
наступної
дози до Cmax,
яке
становить 80 %
після
прийому 40 та 80
мг
телмісартану
у
плацебо-контрольованих
клінічних
дослідженнях.
Очікувана
тенденція до
взаємозв’язку
дози з часом
до
відновлення
початкового
систолічного
тиску крові.
Стосовно
цього є
невідповідними
дані про
діастолічний
тиск крові.

У хворих на
артеріальну
гіпертензію
телміcартан
знижує як
систолічний,
так і діастолічний
тиск без
впливу на
частоту
пульсу. Доповнення
діуретичного
та
натрійуретичного
ефекту лікарського
засобу до
гіпотензивного
ефекту треба
все ще
визначати.
Антигіпертензивна
ефективність
телмісартану
відповідає ефективності
препаратів –
представників
інших класів
антигіпертензивних
лікарських
засобів
(продемонстровано
у ході
клінічних
досліджень, в
яких
порівнювали
телмісартан
з амлодипіном,
атенололом,
еналаприлом,
гідрохлоротіазидом
та
лізиноприлом).

При
раптовому
припиненні
лікування
телміcартаном
артеріальний
тиск
поступово повертається
до
параметрів,
які були до
лікування,
протягом
кількох днів
без
ймовірності
синдрому
відміни.

У ході
клінічних
досліджень
безпосереднього
порівняння
випадків
сухого кашлю
було значно
менше у
пацієнтів,
які
застосовували
телмісартан,
ніж у тих, хто
приймав інгібітори
АПФ.

Попередження
серцево-судинних
захворювань

Під
час
дослідження
ONTARGET
(дослідження
лікування
телмісартаном
та у
комбінації з
раміприлом)
порівнювали
ефект
телмісартану,
раміприлу та
їх
комбінації
на
серцево-судинні
наслідки у  25620
пацієнтів
віком від 55
років, в
анамнезі
яких були
серцево-судинні
захворювання,
інсульт,
облітеруючий
ендартериїт
або цукровий
діабет з
підтвердженням
ураження
органа-мішені
(наприклад
ретинопатія,
гіпертрофія
лівого шлуночка,
макро- або
мікроальбумінурія),
тобто широкий
спектр
пацієнтів із
серцево-судинним
ризиком.

Пацієнти
були
рандомізовані
до однієї з трьох
груп
лікування:
телмісартан
– 80 мг, раміприл
–10 мг або
комбінація
телмісартану
– 80 мг та
раміприлу – 10
мг, після
чого
пацієнти знаходилися
під наглядом
у середньому
4,5 року.

Телмісартан
продемонстрував
таку ж
ефективність
при
зменшенні
первинної
кінцевої
точки, що й
раміприл.
Частота
виникнення
первинної
кінцевої
точки була
аналогічною
у групах
прийому
телмісартану
(16,7 %), раміприлу
(16,5 %) та
комбінації
телмісартану
та раміприлу
(16,3 %). Багатофакторний
ризик для
телмісартану
порівняно з
раміприлом
становив           1,01
(97,5 % CI 0,93–1,10, p (не
меншої
ефективності)
= 0,0019).

Відсоток летальності
з усіх причин
становив 11,6 % та
11,8 % серед пацієнтів,
які приймали
відповідно
телмісартан
та раміприл.

Також
встановлено,
що
телмісартан
має таку ж
ефективність,
що й раміприл
при оцінці кількох
визначених
другорядних
кінцевих точок,
включаючи
поєднання
таких подій
як летальний
наслідок
через
серцево-судинні
захворювання,
інфаркт
міокарда без
летального
наслідку,
інсульт без
летального наслідку
або
госпіталізація
через застійну
серцеву
недостатність,
що є
первинною кінцевою
точкою
контрольованого
дослідження
HOPE. Під час
дослідження
HOPE вивчали
ефект
раміприлу
порівняно з
плацебо.
Відносний ризик
телмісартану
порівняно з
раміприлом
при оцінці
цієї
кінцевої
точки у ході
дослідження
ONTARGET становив 0,99 (97,5 %
CI 0,90–1,08, p (не менша
ефективність)
= 0,0004).

Про
кашель та
ангіоневротичний
набряк менш
часто
повідомляли
пацієнти, які
приймали телмісартан,
ніж пацієнти,
які приймали
раміприл,
хоча про
артеріальну
гіпотензію
більш часто
повідомляли
при прийомі
телмісартану.

Поєднання
телмісартану
та раміприлу
не забезпечило
кращий ефект
порівняно з
раміприлом або
телмісартаном,
які застосовували
окремо. Окрім
того,
зафіксована
значно вища
частота
виникнення
гіперкаліємії,
ниркової
недостатності,
артеріальної
гіпотензії
та
запаморочень
у групі
комбінованого
лікування.
Отже, цій
групі
пацієнтів не
рекомендується
застосовувати
комбінацію
телмісартану
та раміприлу.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Всмоктування
телміcартану
швидке, хоча
адсорбовані
кількості
варіюються.
Середня абсолютна
біодоступність
телміcартану
становить
близько 50 %. Якщо
телмісартан
приймати під
час їди,
зниження AUC0-∞
для
телміcартану
варіює від
приблизно 6 %
(доза 40 мг) до
приблизно 19 %
(доза 160 мг).
Через 3
години після
прийому концентрація
у плазмі крові
однакова,
незалежно
від того,
приймають телміcартан
натще або з
їжею.

Лінійність/нелінійність

Не
очікується,
що невелике
зниження AUC
спричинить
зменшення
терапевтичної
ефективності.
Немає
жодного
лінійного взаємозв’язку
між дозами та
рівнями у
плазмі крові.
Cmax і AUC
зростають
непропорційно
до дози при
дозах вище 40
мг.

Розподіл

Телміcартан
активно
зв’язується
з протеїнами
плазми (> 99,5 %),
головним
чином з
альбуміном
та альфа-1
кислим
глікопротеїном.
Середній
уявний об’єм
розподілу у
стабільному
стані (Vdss)
становить
приблизно 500 л.

Метаболізм

Телміcартан
метаболізується
шляхом кон’югації
з
глюкуронідом
первинної
речовини. Фармакологічна
активність
кон’югата не встановлена.

Виведення

Телміcартан
характеризується
біекспоненціальною
фармакокінетичною
кривою з термінальним
періодом
напіввиведення
> 20 годин. Cmax і AUC
зростають
непропорційно
до дози.
Немає даних
про клінічно
значущу
акумуляцію
телміcартану
при застосуванні
у
рекомендованих
дозах.
Концентрації
у плазмі
крові були
вищі у жінок,
ніж у чоловіків,
без
відповідного
впливу на ефективність.

Після
перорального
введення
телміcартан майже
повністю
виводиться з
калом, в основному
як незмінена
сполука.
Кумулятивна
ниркова
екскреція
становить < 1 %
дози. Загальний
кліренс
плазми (Cltot)
високий
(приблизно 1000
мл/хв), якщо
порівнювати
з печінковим
кровотоком
(близько 1500
мл/хв).

Особливі
групи
пацієнтів

Стать

Спостерігалась
різниця у
концентраціях
у плазмі
крові, Cmax та AUC
були
відповідно
приблизно в 3
та 2 рази вищими
у жінок, ніж у
чоловіків.

Пацієнти
літнього
віку

Фармакокінетика
телміcартану збігається
у пацієнтів
віком до 65
років та у
пацієнтів
літнього
віку.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок

У пацієнтів
з легкими,
помірними та
тяжкими
порушеннями
функції
нирок
спостерігалося
подвоєння
концентрації
у плазмі
крові. Однак
у пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
які
підлягали
діалізу,
спостерігається
низька
концентрація
у плазмі
крові.
Телміcартан
має високу
спорідненість
з протеїнами
плазми у
суб’єктів з
нирковою
недостатністю
та не може
бути виведений
діалізом.
Період
напіввиведення
не
змінюється у
пацієнтів з
порушенням функції
нирок.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки

Фармакокінетичні
дослідження
у пацієнтів з
порушеннями
печінки
виявили
зріст абсолютної
біодоступності
приблизно до
100 %. Період
напіввиведення
не
змінюється у
пацієнтів з
порушенням
функції
печінки.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Гіпертензія.

Лікування
есенціальної
гіпертензії
у дорослих.

Попередження
серцево-судинних
захворювань.

Зниження
захворюваності
на
серцево-судинні
хвороби у
пацієнтів з:

-
маніфестним
атеротромботичним
серцево-судинним
захворюванням
(ішемічна
хвороба
серця,
інсульт або
ураження
периферичних
артерій в
анамнезі);

-
цукровим
діабетом ІІ
типу із
задокументованим
ураженням
органів-мішеней.

Протипоказання.

-
Гіперчутливість
до складових
препарату;

-
вагітні
або жінки,
які планують
завагітніти
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»);

-
обструктивні
біліарні
порушення;

-
тяжкі
порушення
функції
печінки.

-
Одночасне
застосування
телмісартану
та аліскірену
пацієнтам з
цукровим
діабетом або
порушеннями
функції
нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2)
протипоказане
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози»,
«Особливості
застосування»,
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи (РААС)

Комбінація
телмісартану
та
аліскірену протипоказана
для
пацієнтів з
цукровим діабетом
та
порушенням
функції
нирок (ШКФ < 60 мл/хв/1,73
м2) та не
рекомендується
для інших
пацієнтів (див.
розділ
«Протипоказання»,
«Особливості
застосування»).

Дигоксин

При
одночасному
застосуванні
телмісартану
та дигоксину
відзначалися
середні
зростання
пікових
концентрацій
дигоксину у
плазмі крові
(на 49 %) та
мінімальні
концентрації
(на 20 %). На початку
прийому, у
разі
коригування
дози та припинення
прийому
телмісартану
слід вести
моніторинг
рівнів
дигоксину для
їх
підтримання
у межах
терапевтичного
діапазону.

Як і з
іншими
препаратами,
які
пригнічують ренін-ангіотензинову
систему,
телмісартан
може
спровокувати
гіперкаліємію
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Ризик може
збільшитись
у разі
лікування в
комбінації з
іншими
засобами, які
також можуть спровокувати
гіперкаліємію
(замінники солі,
що містять
калій,
калійзберігаючі
діуретики,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту,
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ,
нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП,
включаючи
селективні
інгібітори
ЦОГ-2), гепарин,
імуносупресанти
(циклоспорин
або
такролімус)
та
триметоприм).

Випадки
гіперкаліємії
залежать від
пов’язаних з
нею факторів
ризику. Ризик
зростає у
разі наведених
вище
терапевтичних
комбінацій.
Особливо
високим є
ризик при
комбінації з
калійзберігаючими
діуретиками
та у
поєднанні з
замінниками
солі, що
містять калій.
Комбінація з
інгібіторами
АПФ або НПЗП,
наприклад, є
менш
ризикованою
за умови чіткого
дотримування
запобіжних
заходів при
застосуванні.

Супутнє
застосування
не
рекомендується.

Калійзберігаючі
діуретики
або калієві добавки.
Такі
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ, як
телмісартан,
пом’якшують
спричинену
діуретиками
втрату калію.
Калійзберігаючі
діуретики,
наприклад
спіронолактон,
еплеренон,
тріамтерен
або амілорид,
калієві
добавки або замінники
солі, що
містять
калій, можуть
спричинити
значне
зростання
концентрації
калію в
сироватці
крові. Якщо
супутнє застосування
показане
через
документально
підтверджену
гіпокаліємію,
їх необхідно
приймати з
обережністю,
часто
контролюючи
рівень калію
в сироватці
крові.

Літій. Відомі
випадки
оборотного
зростання
концентрації
літію в
сироватці та
підвищення
токсичності
під час
супутнього
прийому літію
з інгібіторами
ангіотензинперетворювального
ферменту та
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ, включно з
телмісартаном.
Якщо
призначення
цієї
комбінації
вважається
необхідним,
під час
супутнього
застосування
слід уважно
контролювати
рівень літію
в сироватці
крові.

Супутнє
застосування
вимагає
обережності.

Нестероїдні
протизапальні
препарати. НПЗП
(тобто
ацетилсаліцилова
кислота в протизапальних
дозах,
інгібітори
ЦОГ-2 та неселективні
НПЗП) можуть
знижувати
антигіпертензивну
дію
антагоністів
рецепторів ангіотензину
ІІ.

У
деяких
пацієнтів з
погіршенням
функції нирок
(наприклад пацієнти
із
зневодненням
організму
або пацієнти
літнього
віку з
погіршенням
функції
нирок) комбінований
прийом
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ та
засобів, що
гальмують
циклооксигеназу,
може
призвести до
подальшого
погіршення функції
нирок,
включаючи
можливу
гостру ниркову
недостатність,
яка зазвичай
є оборотною.
Тому цю
комбінацію
слід
призначати з обережністю,
особливо
людям
літнього віку.
Пацієнтам
слід
забезпечити
належну гідратацію;
крім того,
після
початку
комбінованої
терапії, а
також
періодично у
подальшому
необхідно
перевіряти
функцію
нирок.

У ході
одного
дослідження
повідомлялося
про те, що
комбінований
прийом
телмісартану
та раміприлу
призвів до
збільшення в
2,5 раза AUC0-24 та Cmax
раміприлу та
раміприлату.
Клінічна
значущість цього
спостереження
невідома.

Діуретики
(тіазидні або
петльові
діуретики). Попереднє
лікування
високими
дозами таких
діуретиків
як фуросемід
(петльовий
діуретик) і
гідрохлоротіазид
(тіазидний
діуретик),
може
призвести до
втрати
об’єму та
ризику
гіпотензії на
початку
лікування
телмісартаном.

Слід узяти
до уваги при
супутньому
застосуванні.

Інші
антигіпертензивні
засоби. Здатність
телмісартану
знижувати
артеріальний
тиск може
бути
збільшена
супутнім
застосуванням
інших
антигіпертензивних
засобів.

На
підставі
фармакологічних
властивостей
баклофену та
аміфостину
можна
очікувати, що
ці лікарські
засоби
можуть посилити
гіпотензивну
дію всіх
антигіпертензивних
засобів
включно з
телмісартаном.
Крім того, загострення
ортостатичної
гіпотензії
можуть
спричинити
алкоголь,
барбітурати,
наркотики
або антидепресанти.

Кортикостероїди
(системне
застосування).
Зниження
антигіпертензивної
дії.

Особливості
застосування.

Вагітність. У
період
вагітності
не можна розпочинати
лікування
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ. Якщо
продовження
терапії
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ не вважається
вкрай
необхідним
для
пацієнтки, яка
планує
вагітність,
вона повинна
перейти на
альтернативну
антигіпертензивну
терапію, що
має встановлений
профіль
безпеки для
застосування
у період
вагітності.
При
встановленні
вагітності лікування
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ необхідно
терміново
припинити та
у разі
необхідності
розпочати
альтернативне
лікування
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Печінкова
недостатність.
Препарат Телміста
не можна
призначати
хворим з
холестазом, обструктивними
захворюваннями
жовчних протоків
та
печінковою
недостатністю
тяжкого
ступеня (див.
розділ «Протипоказання»),
оскільки
телмісартан
виводиться
головним
чином з
жовчю. У
таких хворих
можна
очікувати
зменшення
печінкового
кліренсу
телмісартану.

Препарат
Телміста слід з
обережністю
призначати
хворим з печінковою
недостатністю
від
помірного до середнього
ступеня.

Реноваскулярна
гіпертензія. Існує
підвищений
ризик
серйозної
артеріальної
гіпотензії
та ниркової
недостатності,
якщо
пацієнтів з
білатеральним
стенозом
ренальної
артерії або
стенозом
артерії
єдиної нирки
лікують
препаратами,
які
впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему.

Ниркова
недостатність
та
трансплантація
нирки. Якщо препарат
Телміста призначати
пацієнтам із
порушеною
нирковою
функцією,
рекомендується
періодичний
моніторинг
рівня калію
та
креатиніну в
сироватці крові.
Не існує
досвіду
застосування
препарату Телміста пацієнтам
з нещодавною
трансплантацією
нирки.

Зниження
внутрішньосудинного
об’єму
рідини. Симптоматична
гіпотензія,
особливо
після першої
дози препарату
Телміста,
може
виникати у
пацієнтів зі
зниженим внутрішньосудинним
об’ємом
та/або рівнем
натрію, що
виник
внаслідок
інтенсивної
діуретичної
терапії,
дієти з
обмеженням
солі або
діареї та
блювання. Перед
прийомом препарату
Телміста необхідно
коригувати
такі стани. Перед
початком
лікування
препаратом
необхідно
нормалізувати
рівень
натрію та внутрішньосудинний
об’єм рідини.

Подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи.

Застосування
телмісартану
у комбінації
з
аліскіреном
пацієнтам з
цукровим
діабетом або
порушеннями
функції нирок
(ШКФ < 60 мл/хв/1,73 м2)
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Існують
дані про те,
що супутнє
застосування
інгібіторів
АПФ,
блокаторів
рецепторів
ангіотензину
II або
аліскірену
підвищує
ризик
розвитку гіпотензії,
гіперкаліємії
та зниження
функції
нирок
(зокрема
гострої
ниркової
недостатності). Тому
подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи щляхом
супутнього застосування
інгібіторів
АПФ,
блокаторів
рецепторів
ангіотензину
II або
аліскірену
не
рекомендується
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Фармакодинаміка»).

Якщо
терапія
подвійною
блокадою
вважається
абсолютно необхідною,
її мають
проводити
тільки під наглядом
фахівців та
за умови
частого ретельного
контролю
функції
нирок,
електролітів
і
артеріального
тиску.

Інгібітори
АПФ та
блокатори
рецепторів ангіотензину
II, не слід
одночасно
застосовувати
пацієнтам з
діабетичною
нефропатією.

Інші
стани, що
потребують
стимуляції
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи.

У
пацієнтів, у
яких
судинний
тонус і
функція
нирок
залежать
головним
чином від
активності
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(наприклад
пацієнти з тяжкою
застійною
серцевою
недостатністю
або
вираженою
хворобою
нирок,
включаючи стеноз
ниркової
артерії),
прийом препарату
Телміста
з
іншими
медичними
препаратами,
що впливають
на
ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему, був
пов’язаний з
гострою
артеріальною
гіпотензією,
гіперазотемією,
олігурією,
зрідка – з
гострою
нирковою
недостатністю
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Первинний
гіперальдостеронізм.
Пацієнти
з первинним
гіперальдостеронізмом
у цілому не
реагують на
антигіпертензивні
препарати, що
діють шляхом
блокади
ренін-ангіотензинової
системи. Тому
призначення
телміcартану
їм не рекомендується.

Стеноз
аорти та
мітрального
клапана, обструктивна
гіпертрофічна
кардіоміопатія.
Як
і стосовно
інших
вазодилататорів,
з особливою
обережністю слід
призначати
препарат
пацієнтам, у
яких
діагностовано
стеноз аорти,
мітрального
клапана або
обструктивну
гіпертрофічну
кардіоміопатію.

Діабетичні
пацієнти, які
лікуються
інсуліном
або
антидіабетичними
лікарськими
засобами.

Під
час
лікування
телмісартаном
у таких пацієнтів
може
розвинутися
гіпоглікемія.
Слід розглянути
необхідність
відповідного
контролю
рівня
глюкози в
крові у таких
пацієнтів. Може
бути
потрібна
корекція
дозування
інсуліну або
антидіабетичних
лікарських
засобів.

У
пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, з кардіоваскулярними
ризиками
(пацієнти,
хворі на
цукровий
діабет, із
супутніми
захворюваннями
коронарних артерій)
ризик
розвитку
інфаркту
міокарда з
летальним
наслідком і
раптового
кардіоваскулярного
летального
наслідку
може бути
вищим при
лікуванні
антигіпертензивними
препаратами,
такими як
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ та інгібітори
АПФ. У
пацієнтів,
хворих на
цукровий діабет,
перебіг
супутніх
захворювань
коронарних
артерій може
бути
безсимптомним,
і тому вони
можуть бути
недіагностованими.
Пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, слід
ретельно обстежити,
наприклад,
стресовим
тестуванням,
щоб виявити
та лікувати
супутні
захворювання
коронарних
артерій до
того, як призначити
препарат.

Гіперкаліємія.
Протягом
усього
прийому
лікарських
засобів, що
впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему, може
виникнути
гіперкаліємія.

У
людей
літнього
віку, у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
діабетом, у
хворих, які
паралельно
лікуються
іншими
лікарськими
засобами, що
можуть
спричинити
підвищення рівня
калію, та/або
у хворих із
супутніми
захворюваннями
гіперкаліємія
може
призвести до
летального
наслідку.

Перед
розглядом
питання про
супутнє
застосування
лікарських
засобів, які
пригнічують
ренін-ангіотензинову
систему,
необхідно зважити
співвідношення
користі та
ризику.

Основні
фактори
ризику
розвитку
гіперкаліємії,
на які
необхідно
звернути
увагу:

-    цукровий
діабет,
ниркова недостатність,
вік (понад 70
років);

-    комбінована
терапія з
одним або
кількома
іншими
препаратами,
що впливають
на
ренін-ангіотензинову
систему,
та/або
калієвими
добавками. До
препаратів
або
терапевтичних
груп
лікарських засобів,
які можуть
спровокувати
гіперкаліємію,
належать
замінники
солі, що
містять калій,
калійзберігаючі
діуретики,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту,
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ, нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП, включаючи
селективні
інгібітори
ЦОГ-2), гепарин,
імуносупресанти
(циклоспорин
або
такролімус)
та
триметоприм;

-    супутні
захворювання,
особливо
дегідратація,
гостра
серцева
декомпенсація,
метаболічний
ацидоз,
погіршення функції
нирок, різке
погіршення
стану нирок
(наприклад
інфекційні
захворювання),
клітинний
лізис
(наприклад
гостра
ішемія кінцівок,
рабдоміоліз,
обширна
травма).

Хворим
групи ризику
необхідно
проходити ретельний
контроль
сироваткової
концентрації
калію (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Сорбіт. Лікарський
засіб
містить у
своєму
складі сорбіт
(Е 420). Пацієнтам
із
рідкісними
спадковими
проблемами
непереносимості
фруктози не слід
застосовувати
цей препарат.

Лактоза

Препарат
Телміста
містить
лактозу, тому
пацієнти з
рідкісною
спадковою
непереносимістю
галактози,
дефіцитом
лактази
Лаппа або
глюкозо-галактозним
порушенням
всмоктування
не повинні
приймати цей
препарат.

Етнічні відмінності.
Як і
всі інші
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ,
телмісартан
є явно менш
ефективним
для зниження
артеріального
тиску у хворих
негроїдної
раси, ніж у
представників
інших рас.
Можливо, це
пояснюється
більшим
поширенням
низьких
ренінових
станів у
пацієнтів
негроїдної
раси, які
страждають
на
артеріальну
гіпертензію.

Інші. Як і
при
застосуванні
будь-яких
інших антигіпертензивних
засобів,
значне
зниження артеріального
тиску у
пацієнтів з
ішемічною
кардіопатією
або
ішемічною
серцево-судинною
хворобою
може
призвести до
інфаркту
міокарда або
інсульту.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Препарат
протипоказано
застосовувати
вагітним або
жінкам, які
планують
завагітніти.
Якщо під час
лікування
цим
лікарським
засобом підтверджується
вагітність,
його
застосування
необхідно
негайно
припинити і,
якщо
необхідно, – замінити
іншим
лікарським
засобом,
дозволеним
до
застосування
вагітним.

Годування
груддю.

Через
відсутність
інформації
щодо застосування
препарату
Телміста у
період годування
груддю цей
препарат не
рекомендований
для
застосування.
Перевага
надається
альтернативному
лікуванню з
краще вивченим
профілем
безпеки,
особливо при
годуванні
груддю
новонародженого
або недоношеної
дитини.

Фертильність.

У
ході
доклінічних
досліджень не
виявлено
впливу
препарату
Телміста на
фертильність
чоловіків та
жінок.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

При
керуванні
автомобілем
та
механічними
пристроями
необхідно
брати до
уваги можливість
виникнення
запаморочення
або гіперсомнії
при
антигіпертензивній
терапії, у т. ч. препаратом
Телміста.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікування
артеріальної
гіпертензії.

Звичайна
ефективна
доза
становить 40
мг на добу.
Деяким
пацієнтам
може бути
достатня
добова доза 20
мг. У разі
якщо бажаний
артеріальний
тиск не
досягається,
дозу телміcартану
можна
підвищити до
80 мг 1 раз на
добу. Альтернативно
телміcартан
можна
призначати у
комбінації з
тіазидними
діуретиками,
такими як
гідрохлоротіазид,
який продемонстрував
додаткове
зниження
артеріального
тиску при
застосуванні
разом з телмісартаном.
Коли
розглядається
питання про збільшення
дози,
необхідно
взяти до
уваги, що
максимальний
антигіпертензивний
ефект у
цілому
досягається
через 4–8
тижнів від
початку лікування.

Попередження
серцево-судинних
захворювань.

Рекомендована
доза
становить 80
мг 1 раз на
добу.
Ефективність
телмісартану
у дозах менше
80 мг при
попередженні
серцево-судинних
захворювань
невідома.

Розпочинаючи
лікування
телмісартаном
з метою
попередження
серцево-судинних
захворювань,
рекомендується
проводити
моніторинг
артеріального
тиску і у
разі потреби
– коригувати
дозу
препаратів,
які знижують артеріальний
тиск.

Особливі
групи
пацієнтів

Порушення
функції
нирок. Досвід
лікування
хворих із
нирковою
недостатністю
або хворих,
які
перебувають
на
гемодіалізі,
обмежений.
Таким хворим рекомендується
розпочинати
лікування з
низької дози
20 мг (див. розділ
«Особливості
застосування»).
Для хворих із
нирковою недостатністю
легкого та
середнього
ступеня
тяжкості
немає
потреби в
корекції
дози.

Одночасне
застосування
телмісартану
та аліскірену
пацієнтам з
цукровим
діабетом або
порушеннями
функції
нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2)
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Порушення
функції
печінки. Препарат Телміста
протипоказаний
пацієнтам із
тяжкими
порушеннями
функції
печінки.

Для
пацієнтів із
легкими або
помірними порушеннями
функції
печінки
добова доза
не повинна
перевищувати
40 мг 1 раз на
добу (див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
літнього віку.
Немає
потреби в
корекції
дози для
пацієнтів
літнього
віку.

Спосіб
застосування.

Препарат
Телміста
приймають 1
раз на добу
перорально з
достатньою
кількістю
рідини, разом
з їжею або
без неї.

Діти.

Препарат Телміста
не
рекомендується
для
застосування
дітям віком до
18 років через
недостатність
даних про
безпеку та ефективність.

Передозування.

Доступна
тільки
обмежена
інформація
про передозування
у людини.

Симптоми

Найзначнішими
проявами
передозування
телмісартану
були
артеріальна
гіпотензія і
тахікардія;
також
траплялися
випадки
брадикардії,
запаморочення,
підвищення
креатиніну в
сироватці крові
та гострої
ниркової
недостатності.

Лікування

Телміcартан
не
видаляється
шляхом
гемодіалізу.
У випадку
передозування
за пацієнтом
слід
встановити
ретельний нагляд
та
призначити
симптоматичну
та підтримуючу
терапію.
Вибір
лікування
залежить від часу,
який минув
після
введення, та
від тяжкості
симптомів.
Слід
розглянути
такі заходи
як
стимулювання
блювання
та/або
промивання
шлунка.
Активоване
вугілля може
бути корисним
у лікуванні
передозування.
Слід часто
перевіряти
рівні
електролітів
та креатиніну
в сироватці
крові. При
появі
артеріальної
гіпотензії
пацієнта
слід
покласти у
положення
лежачи і
швидко
ввести
замінники
солі та
відновити
об’єм рідини.

Побічні
реакції.

Серйозні
побічні
явища, що
включають
анафілактичну
реакцію та
ангіоневротичний
набряк,
можливі у
поодиноких
випадках (від
≥ 1/10000 до <1/1000), а
також спостерігалася
гостра
ниркова
недостатність.

Загальна
частота
проявів
побічних
явищ у пацієнтів
з артеріальною
гіпертензією
в ході
контрольованих
клінічних
випробувань
при прийомі
телмісартану
зазвичай
співставлялася
з прийомом
плацебо (41,4 %
порівняно з 43,9
%). Частота проявів
побічних
явищ не є
дозозалежною
та не має
взаємозв’язку
зі статтю,
віком або
расою
пацієнтів. Дані
щодо безпеки
препарату
Телміста при
попередженні
серцево-судинних
захворювань
були
співвідносними
з даними при
лікуванні
артеріальної
гіпертензії.

Побічні
ефекти
викладені із
зазначенням частоти
з
використанням
таких
позначень: дуже
часто (³1/10);
часто (від 1/100 до
<1/10); нечасто
(від 1/1000 до <1/100);
рідко (від 1/10000
до <1/1000); дуже
рідко (<1/10000).

У
кожній групі
побічні
ефекти
зазначені у
порядку
зменшення
ступеня
тяжкості.

Інфекції
та інвазії:

нечасто
– інфекції
сечових
шляхів,
включаючи
цистит,
інфекції
верхніх
дихальних
шляхів,
включаючи
фарингіт і синусит;

рідко
– сепсис, зокрема
з летальним
наслідком1.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи:

нечасто
– анемія;

рідко
–
еозинофілія,
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:

рідко
–
анафілактична
реакція,
гіперчутливість.

Порушення
обміну
речовин:

нечасто
–
гіперкаліємія;

рідко
–
гіпоглікемія
(у хворих на
діабет).

Психічні
розлади:

нечасто
– безсоння,
депресія;

рідко
–
занепокоєність.

З боку
нервової
системи:

нечасто
– синкопе;

рідко
– сонливість.

З боку
органів зору:

рідко
– порушення
зору.

З боку
органів
слуху,
вестибулярного
апарату:

нечасто
– вертиго.

З боку
серця:

нечасто
–
брадикардія;

рідко
– тахікардія.

З боку
судин:

нечасто
–
артеріальна
гіпотензія2,
ортостатична
гіпотензія.

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння:

нечасто
– диспное,
кашель;

дуже
рідко –
інтерстиціальна
хвороба легень4.

З боку
травного
тракту:

нечасто
–
абдомінальний
біль, діарея,
диспепсія,
метеоризм,
блювання;

рідко –
сухість у
роті,
дискомфорт у
ділянці шлунка.

Гепатобіліарні
порушення:

рідко
– порушення
функції
печінки/печінкові
розлади3.

З боку
шкіри і
підшкірної
клітковини:

нечасто
– свербіж,
посилене
потовиділення,
висипання;

рідко
–
ангіоневротичний
набряк (у т.ч. з
летальним
наслідком),
екзема,
еритема, кропив’янка,
медикаментозний
дерматит, токсичний
дерматит.

З боку
опорно-рухової
системи та
сполучної
тканини:

нечасто
– біль у
спині
(наприклад
ішіас), судоми
м’язів,
міалгія;

рідко
– артралгія,
біль у
кінцівках,
біль у
сухожиллі
(симптоми,
подібні до
тендиніту).

З боку
сечовидільної
системи:

нечасто
– порушення
функції
нирок, включаючи
гостру
ниркову
недостатність.

Загальні
порушення:

нечасто
– біль у
грудях,
астенія
(слабкість);

рідко
– симптоми,
подібні до
грипу.

Лабораторні
дані:

нечасто
– підвищення
креатиніну в
крові;

рідко
– зниження
рівня
гемоглобіну,
підвищення сечової
кислоти в
крові,
підвищення
печінкових
ензимів,
підвищення
рівня
креатинфосфокінази
у крові.

1, 2, 3, 4 -  Див.
розділ «Побічні
реакції. Опис
окремих
побічних
реакцій».

Опис
окремих
побічних
реакцій

Сепсис. У
дослідженні
PRoFESS серед
пацієнтів,
які приймали
телмісартан,
спостерігався
вищий рівень
випадків
сепсису, ніж
серед тих,
хто отримував
плацебо. Це
може бути як
випадковістю,
так і ознакою
процесу, суть
якого наразі
невідома.

Гіпотензія. Ця
побічні
реакція
спостерігалася
часто у
пацієнтів з
контрольованим
артеріальним
тиском, які
лікувалися
телмісартаном
для зниження
серцево-судинних
захворювань додатково
до
стандартної
терапії.

Порушення
функції
печінки/печінкові
розлади. За
постмаркетинговими
даними
більшість випадків
порушень
функції
печінки/печінкові
розлади
спостерігались
у пацієнтів японської
національності.
Пацієнти
японської
національності
більш
схильні до цих
побічних
реакцій.

Інтерстиціальна
хвороба
легень.
Випадки
інтерстиціальної
хвороби
легень
спостерігалися
тимчасово
при застосуванні
телмісартану
у період
постмаркетингових
спостережень.
Однак
причинний
взаємозв’язок
не був
встановлений.

Термін
придатності.

Для
дозування 20
мг: 2 роки.

Для
дозування 40
мг та 80 мг: 3 роки.

Умови
зберігання. Зберігати
при
температурі
не вище 30 оС.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці для
захисту від
дії світла.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.
По
7 таблеток у
блістері, по 2
або 4, або 8
блістерів у
картонній
коробці;

по
10 таблеток у
блістері, по 3
або 6
блістерів у картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Виробництво
«in bulk»,
первинне та
вторинне
пакування,
контроль та
випуск серії

КРКА,
д.д.,
Ново место, Словенія/KRKA, d.d., Novo
mesto, Slovenia

КРКА Польща Сп.з о.о., Польща/КRKA Polska  Sp.z o.o., Poland

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Шмар’єшка
цеста 6, 8501 Ново
место,
Словенія/Smarjeska cesta 6, 8501 Novo mesto, Slovenia

вул.
Ровнолегла 5,
02-235 Варшава,
Польща/ul.
Rownolegla 5, 02-235 Warsawа, Poland