ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ФУЦИС®
ДТ

(FUSYSÒ DT)

Склад:

діюча
речовина: fluconazole;

1 таблетка
містить
флуконазолу
50 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
целюлоза
мікрокристалічна,
повідон К30, тальк,
магнію
стеарат,
натрію
кроскармелоза,
кремнію
діоксид
колоїдний безводний,
ароматизатор
«Американське
морозиво DC 129»*,
натрію
сахарин.

*ароматизатор
«Американське
морозиво DC 129»
– лактози
моногідрат,
акація
(гуміарабік)
Е 414, ароматизатор
ідентичний
натуральному.

Лікарська
форма. Таблетки дисперговані.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
круглі
таблетки
білого
кольору зі
скошеними
краями, що
мають
розподільчу
риску з одного
боку та рівні
з іншого, із
запахом морозива.

Фармакотерапевтична
група.

Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні
триазолу. Код
АТХ J02А С01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Флуконазол,
протигрибковий
засіб класу триазолів,
– потужний
селективний
інгібітор
грибкових
ферментів,
необхідних
для синтезу
ергостеролу.
Первинним
механізмом
його дії є
пригнічення
грибкового 14-альфа-ланостерол-деметилювання,
опосередкованого
цитохромом
Р450, що є
невід’ємним етапом
біосинтезу
грибкового
ергостеролу.
Акумуляція 14-альфа-метил-стеролів
корелює з
подальшою втратою
ергостеролу
мембраною
грибкової
клітини та
може
відповідати
за
протигрибкову
активність
флуконазолу.
Флуконазол є
більш
селективним
до грибкових
ферментів
цитохрому Р450, ніж
до різних
систем
ферментів
цитохрому Р450
ссавців.

Застосування
флуконазолу
у дозі 50 мг на
добу
протягом 28 днів
не впливає на
рівень
тестостерону
у плазмі
крові у чоловіків
або на рівень
ендогенних
стероїдів у
жінок
репродуктивного
віку.
Флуконазол у
дозі 200-400 мг на
добу не виявляє
клінічно
значущого
впливу на
рівень
ендогенних
стероїдів
або на
відповідь на
стимуляцію адренокортикотропного
гормону (АКТГ)
у здорових
добровольців
чоловічої
статі.

Дослідження
взаємодії з
антипірином
продемонструвало,
що
застосування
50 мг
флуконазолу
разово або
багаторазово
не впливає на
метаболізм
антипірину.

Чутливість
in vitro.

Флуконазол
in vitro
демонструє протигрибкову
активність щодо
видів Candida,
що
зустрічаються
найчастіше
(включаючи C.albicans, C.parapsilosis, C.tropicalis).
C.glabrata
демонструє
широкий
діапазон
чутливості до
флуконазолу,
тоді як C.krusei
є до нього
резистентною.

Також
флуконазол in vitro
демонструє
активність
як проти Cryptococcus neoformans та Cryptococcus gattii,
так і проти
ендемічних
пліснявих
грибів Blastomices
dermatitidis, Coccidioides immitis,
Histoplasma capsulatum та Paracoccidioides brasiliensis.

Фармакодинаміка
–
Фармакокінетика.

Відповідно
до
результатів
досліджень
на тваринах,
існує
кореляція
між
мінімальною
інгібуючою
концентрацією
(МІК) та
ефективністю
проти
експериментальних
моделей
мікозів,
спричинених
видами
Candida.
Відповідно
до
результатів
клінічних
досліджень,
існує
лінійна
залежність
між AUC та дозою
флуконазолу
(приблизно 1:1).
Також існує
прямий, але
недостатній
зв’язок між AUC
або дозою та
позитивною
клінічною відповіддю
на лікування
орального
кандидозу та
меншою мірою
– кандидемії.
Аналогічно
лікування
інфекцій,
спричинених
штамами, до
яких
флуконазол
демонструє
високу МІК, є
менш
задовільним.

Механізм
резистентності.

Мікроорганізми
роду Candida
демонструють
численні
механізми
резистентності
до азольних
протигрибкових
засобів.
Флуконазол демонструє
високу МІК
проти
штамів
грибів, що
мають один
або більше
механізмів
резистентності,
що негативно
впливає на
ефективність
in vivo та в
клінічній
практиці. Зафіксовано
випадки
розвитку
суперінфекції
Candida spp.,
іншими, ніж C. аlbicans видами,
що часто є
нечутливими
до
флуконазолу
(наприклад, C. krusei). Для
лікування
таких
випадків
слід застосовувати
альтернативні
протигрибкові
засоби.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
властивості
флуконазолу
подібні при
внутрішньовенному
і
пероральному
застосуванні.

Абсорбція.

Флуконазол
добре
всмоктується
при пероральному
застосуванні,
а рівень
препарату у
плазмі крові
і системна
біодоступність
перевищують
90 % рівня
флуконазолу
у плазмі крові,
що
досягається
при
внутрішньовенному
введенні
препарату.
Одночасне
вживання їжі
не впливає на
всмоктування
препарату
при його
пероральному
застосуванні.
Пікова
концентрація
у плазмі
крові досягається
через 0,5-1,5 години
після
прийому
препарату.
Концентрація
препарату у
плазмі крові
пропорційна
до дози.
Рівноважна
концентрація
на рівні 90 % досягається
на 2-й день лікування
при
застосуванні
у 1-й день
навантажувальної
дози, що
вдвічі перевищує
звичайну
добову дозу.

Розподіл.

Об’єм
розподілу
приблизно
дорівнює
загальному
вмісту
рідини в
організмі.
Зв’язування
з білками плазми
крові низьке
(11-12 %).

Флуконазол
добре
проникає в
усі досліджувані
рідини
організму.
Рівень флуконазолу
у слині та
мокротинні
подібний до
концентрації
препарату у
плазмі крові.
У пацієнтів,
хворих на
грибковий
менінгіт, рівень
флуконазолу
у спинномозковій
рідині
досягає 80 %
концентрації
у плазмі
крові.

Високі
концентрації
флуконазолу
у шкірі, що
перевищують
сироваткові,
досягаються у
роговому
шарі,
епідермісі,
дермі та
поті. Флуконазол
накопичується
у роговому
шарі.

Біотрансформація.

Флуконазол
метаболізується
незначною
мірою. При
введенні
дози, міченої
радіоактивними
ізотопами,
лише 11 %
флуконазолу
екскретується
із сечею у
зміненому
вигляді.
Флуконазол є
селективним
інгібітором
ізоферментів
CYP2С9 та CYP3А4, а
також
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19.

Екскреція.

Період
напіввиведення
флуконазолу
із плазми
крові
становить
близько

30 годин.
Більша
частина
препарату
виводиться
нирками,
причому 80 %
застосованої
дози
виявляється
у сечі у незміненому
стані.
Кліренс
флуконазолу
пропорційний
до кліренсу креатиніну.
Циркулюючих
метаболітів
не виявлено.

Тривалий
період
напіввиведення
препарату з
плазми крові
дає
можливість
разового застосування
препарату
при
вагінальному
кандидозі, а
також
застосування
препарату 1 раз
на тиждень
при інших
показаннях.

Ниркова
недостатність.

У
пацієнтів із нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня (швидкість
клубочкової
фільтрації < 20 мл/хв)
період
напіввиведення
збільшується
з 30 годин до 98 годин.
Тому цій
категорії
пацієнтів
необхідно
зменшити
дозу
флуконазолу.
Флуконазол
видаляється
шляхом
гемодіалізу
та меншою мірою
– шляхом
інтраперитонеального
діалізу.
Сеанс
гемодіалізу
тривалістю 3 години
знижує
рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Пацієнти
літнього
віку.

Зміни
фармакокінетики
у пацієнтів
літнього
віку залежать
від
параметрів
функції
нирок.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
таких
захворювань
у дорослих:

–
криптококовий
менінгіт;

–
кокцидіоїдомікоз;

–
інвазивний
кандидоз;

–
кандидоз
слизових
оболонок,
включаючи кандидоз
ротоглотки
та кандидоз
стравоходу;
кандидурія,
хронічний
кандидоз
шкіри і
слизових
оболонок;

– хронічний
атрофічний
кандидоз
(кандидоз, спричинений
використанням
зубних протезів)
при
неефективності
місцевих
стоматологічних
гігієнічних
засобів;

–
вагінальний
кандидоз,
гострий або
рецидивуючий,
коли місцева
терапія недоречна;

–
кандидозний баланіт,
коли місцева
терапія
недоречна;

–
дерматомікози,
включаючи
мікоз стоп, мікоз
гладенької
шкіри,
паховий
дерматомікоз;
різнобарвний
лишай та
кандидозні
інфекції
шкіри, коли показано
застосовувати
системну
терапію;

–
дерматофітний
оніхомікоз,
коли застосування
інших
лікарських
засобів є
недоречним.

Профілактика
таких
захворювань
у дорослих:

–
рецидив
криптококового
менінгіту в
пацієнтів із
високим
ризиком його
розвитку;

– рецидив
кандидозу ротоглотки
або
стравоходу у
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку;

–
зниження
частоти
рецидивів
вагінального
кандидозу (4
або більше
випадки на
рік);

– профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою
нейтропенією
(наприклад, пацієнти
зі
злоякісними
захворюваннями
крові, які
отримують
хіміотерапію,
або пацієнти
при
трансплантації
гемопоетичних
стовбурових
клітин).

Діти.

Препарат
можна застосовувати
дітям віком від
5 років.

Препарат
застосовувати
дітям для
лікування
кандидозів
слизових
оболонок
(кандидоз
ротоглотки, кандидоз
стравоходу),
інвазивних
кандидозів,
криптококового
менінгіту та
для профілактики
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів зі
зниженим
імунітетом.
Препарат
можна застосовувати
як
підтримуючу
терапію для попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
дітей із
високим
ризиком його
розвитку.

Терапію
препаратом
можна
розпочинати
до отримання
результатів
культуральних
та інших
лабораторних
досліджень;
після отримання
результатів
антибактеріальну
терапію слід
скоригувати
відповідним
чином.

Протипоказання.

– Гіперчутливість
до
флуконазолу,
інших азольних
сполук або до
будь-якої з
допоміжних
речовин препарату.

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та терфенадину
пацієнтам,
які
застосовують
флуконазол
багаторазово
у дозі 400 мг на добу
та вище
(згідно з
результатами
дослідження
взаємодії
багаторазового
застосування).

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та інших
лікарських
засобів, що
подовжують інтервал
QT та
метаболізуються
за допомогою ферменту
CYP3А4 (наприклад,
цизаприду,
астемізолу,
пімозиду,
хінідину та
еритроміцину),
див. також розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та «Особливості
застосування».

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказане
сумісне застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів.

Цизаприд:
повідомлялося
про розвиток
побічних реакцій
з боку серця,
у тому числі
про пароксизмальну
шлуночкову
тахікардію
типу пірует у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовували
флуконазол
та цизаприд.
Одночасне
застосування
200 мг
флуконазолу 1
раз на добу
та 20 мг
цизаприду 4 рази
на добу
призводило
до значного
підвищення
рівня
цизаприду у
плазмі крові
та до подовження
інтервалу QT.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та цизаприду
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Терфенадин: через
випадки
розвитку
тяжких
серцевих аритмій,
спричинених
подовженням
інтервалу QTc, у
пацієнтів,
які
застосовують
азольні протигрибкові
лікарські
засоби
одночасно з
терфенадином,
були
проведені
дослідження
взаємодії
цих
препаратів.
При
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу не було
виявлено
подовження
інтервалу QTc. При
застосуванні
флуконазолу
у дозі 400 мг на
добу або вище
значно
підвищується
рівень
терфенадину
у плазмі
крові при одночасному
застосуванні
цих
препаратів.
Сумісне застосування
флуконазолу
у дозі 400 мг
або вище з
терфенадином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).
При застосуванні
флуконазолу
у дозі нижче 400 мг
на добу
одночасно з
терфенадином
слід проводити
ретельний
моніторинг
стану
пацієнта.

Астемізол:
сумісне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
може
зменшити
кліренс
астемізолу.
Спричинене
цим
підвищення
концентрації
астемізолу у
плазмі крові
може
призвести до
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних випадках
– до
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та
астемізолу
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Пімозид
та хінідин:
сумісне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
може
призвести до
пригнічення
метаболізму
пімозиду або
хінідину.
Підвищення
концентрації
пімозиду або
хінідину у
плазмі крові
може
спричинити
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних
випадках
призвести до
розвитку
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Еритроміцин:
одночасне
застосування
еритроміцину
та флуконазолу
потенційно
може
призводити до
підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу пірует),
та, як
наслідок, до
раптової
серцевої
смерті.
Застосування
комбінації
даних лікарських
засобів
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Не
рекомендується
одночасне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських засобів.

Галофантрин:
флуконазол
може
спричинити
підвищення концентрації
галофантрину
у плазмі
крові за
рахунок
пригнічення
CYP3A4. Одночасне
застосування
цих
лікарських
засобів
потенційно
може
призвести до
підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу пірует), та, як
наслідок, до
раптової
серцевої
смерті. Слід
уникати
застосування
комбінації
даних
лікарських
засобів (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Сумісне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів вимагає
обережності.

Аміодарон:
одночасне
застосування
флуконазолу
з аміодароном
може
призвести до
подовження інтервалу
QT. При
необхідності
сумісного
застосування
флуконазолу
та
аміодарону
необхідно
дотримуватися
обережності,
особливо при
застосуванні
флуконазолу
в високих
дозах (800 мг).

Сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів
вимагає
обережності
та
коригування
дози.

Вплив інших
лікарських
засобів на
флуконазол.

Клінічно
значущого
впливу на
абсорбцію
флуконазолу
при його
пероральному
застосуванні
не мають
одночасне вживання
їжі,
циметидин,
антациди, а
також
променева
терапія
усієї
ділянки тіла
(при
пересадці кісткового
мозку).

Рифампіцин:
одночасне
застосування
флуконазолу
та рифампіцину
призводило
до зниження площі
під
фармакокінетичною
кривою «концентрація
- час» (AUC) на 25 % та
скорочувало
період
напіввиведення
флуконазолу
на 20 %. Тому
для
пацієнтів,
які
застосовують
рифампіцин,
слід
розглянути
доцільність
підвищення
дози
флуконазолу.

Гідрохлоротіазид: у
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії
одночасне
багаторазове
застосування
гідрохлоротіазиду
у здорових
добровольців,
які
отримували
флуконазол,
підвищувало
концентрацію
флуконазолу
у плазмі
крові на 40 %.
Такі
параметри
взаємодії не
вимагають
змін у режимі
дозування
флуконазолу
для
пацієнтів,
які
одночасно
отримують
сечогінні
засоби.

Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби.

Флуконазол
є потужним
інгібітором
ізоферменту
2C9 цитохрому P450 (CYP)
та помірним
інгібітором
CYP3A4. Також флуконазол
є
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19. Окрім
зафіксованих
та описаних
взаємодій, які
наведені
нижче, існує
ризик
підвищення у
плазмі крові
концентрацій
інших сполук,
що
метаболізуються
CYP2C9, CYP2C19 та CYP3A4 при
одночасному
застосуванні
їх із флуконазолом.
Тому
застосовувати
такі комбінації
препаратів
слід з
обережністю;
при цьому
необхідно
ретельно
спостерігати
за станом
пацієнтів. У
зв’язку з
тривалим
періодом
напіввиведення
флуконазолу
його пригнічувальна
дія на
ферменти
зберігається
протягом 4-5 діб
(див. розділ
«Протипоказання»).

Альфентаніл:
одночасне
застосування
флуконазолу
у дозі 400 мг та
альфентанілу
у дозі 20 мкг/кг внутрішньовенно
супроводжується
дворазовим
збільшенням
показника AUC10
(можливо,
через
інгібування
CYP3A4). Це
зумовлює необхідність
у
коригуванні
дози
альфентанілу.

Амітриптилін,
нортриптилін:
флуконазол
посилює дію
амітриптиліну
та нортриптиліну.
Рекомендується
вимірювати
концентрації
5-нортриптиліну
та/або S-амітриптиліну
на початку
комбінованої
терапії та
через 1 тиждень
після її
початку. У
разі
необхідності
слід відкоригувати
дозу
амітриптиліну
або
нортриптиліну.

Амфотерицин
В: одночасне
застосування
флуконазолу
та амфотерицину
В інфікованим
мишам із
нормальним
імунітетом
та
інфікованим
мишам зі
зниженим
імунітетом
призвело до
таких
результатів:
невеликий
адитивний
протигрибковий
ефект при
системній інфекції
C. albicans,
відсутність
взаємодії
при
внутрішньочерепній
інфекції Cryptococcus neoformans та
антагонізм
двох
препаратів
при системній
інфекції A. fumigatus.
Клінічне
значення цих
результатів
невідоме.

Антикоагулянти: як і
при
застосуванні
інших
азольних
протигрибкових
засобів, при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
повідомлялося
про випадки
розвитку
кровотеч (гематома,
носова
кровотеча,
шлунково-кишкова
кровотеча,
гематурія та
мелена) на
тлі подовження
протромбінового
часу. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
спостерігалося
дворазове
підвищення
протромбінового
часу, імовірно,
внаслідок
пригнічення
метаболізму
варфарину
через CYP2С9. Слід
ретельно
контролювати
протромбіновий
час у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
кумаринові
антикоагулянти
або
індандіон. Може
бути
необхідною
корекція
дози антикоагулянту.

Бензодіазепіни
короткої дії,
наприклад мідазолам,
триазолам:
застосування
флуконазолу
після
перорального
застосування
мідазоламу
призводило
до значного
підвищення
концентрації
мідазоламу
та до посилення
психомоторних
ефектів.
Одночасне застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг та
мідазоламу у
дозі 7,5 мг
перорально
призводило
до підвищення
AUC та періоду
напіввиведення
у 3,7 та 2,2 раза
відповідно.
Застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг на добу
та 0,25 мг
триазоламу
перорально
призводило
до підвищення
AUC та періоду
напіввиведення
триазоламу у
4,4 та 2,3 раза
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та
триазоламу спостерігалося
потенціювання
та пролонгація
ефектів
триазоламу.

Якщо
пацієнту,
який
проходить
курс лікування
флуконазолом,
слід
одночасно
призначити
терапію
бензодіазепінами,
дозу останніх
слід
зменшити та
встановити
належний
нагляд за
станом
пацієнта.

Карбамазепін:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
карбамазепіну
та спричиняє
підвищення
рівня карбамазепіну
в сироватці
крові на 30 %. Існує
ризик
розвитку
проявів
токсичності
з боку
карбамазепіну.
Може бути
необхідним
коригування
дози
карбамазепіну
залежно від рівня
його
концентрації
та дії
препарату.

Блокатори
кальцієвих
каналів: деякі
антагоністи
кальцію
(ніфедипін, ісрадипін,
амлодипін, верапаміл
та фелодипін)
метаболізуються
ферментом CYP3A4.
Флуконазол
потенційно
може підвищувати
системну
експозицію
блокаторів
кальцієвих
каналів.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
щодо
розвитку
побічних
реакцій.

Целекоксиб: при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
(200 мг на добу) та
целекоксибу
(200 мг)
максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmax) та
AUC
целекоксибу
підвищувалися
на 68 % та 134 %
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
целекоксибу
та
флуконазолу
може бути необхідним
зменшення
дози
целекоксибу
вдвічі.

Циклофосфамід:
одночасне
застосування
циклофосфаміду
та флуконазолу
призводить
до
підвищення
рівня білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові. Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно, враховуючи
можливий
ризик
підвищення
концентрації
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові.

Фентаніл:
зафіксовано
один
летальний
випадок
внаслідок
інтоксикації
фентанілом через
можливу
взаємодію
між
фентанілом та
флуконазолом.
Флуконазол
значно
уповільнює
елімінацію
фентанілу.
Підвищення
концентрації
фентанілу
може
призводити
до пригнічення
дихання, тому
слід
ретельно контролювати
стан
пацієнта.
Може бути
необхідною
корекція дози
фентанілу.

Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази:
сумісне
застосування
флуконазолу
та інгібіторів

ГМГ-КoA-редуктази,
що
метаболізуються
CYP3A4 (аторвастатин
та
симвастатин),
або
інгібіторів ГМГ-КoA-редуктази,
що метаболізуються
CYP2C9
(флувастатин),
підвищує
ризик розвитку
міопатії та
рабдоміолізу.
У разі необхідності
одночасного
застосування
цих
препаратів
слід
ретельно
спостерігати
за пацієнтом
щодо
виникнення
симптомів міопатії
та
рабдоміолізу
і проводити
моніторинг рівня
креатинкінази.
У випадку
значного підвищення
рівня креатинкінази,
а також при
підозрі або
виявленні
міопатії/рабдоміолізу
застосування
інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази
слід припинити.

Олапариб:
помірні
інгібітори CYP3A4,
такі як
флуконазол, підвищують
концентрацію
олапарибу в
плазмі;
одночасне застосування
не
рекомендується.
Якщо неможливо
уникнути
застосування
даної комбінації,
дозу
олапарибу
необхідно
зменшити до 200
мг два рази
на добу.

Імуносупресори
(наприклад,
циклоспорин,
еверолімус,
сиролімус і
такролімус).

Циклоспорин:
флуконазол
значно
підвищує
концентрацію
та AUC
циклоспорину.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на добу
та
циклоспорину
у дозі
2,7 мг/кг/добу
спостерігалося
збільшення AUC
циклоспорину
у 1,8 раза. Ці
препарати можна
застосовувати
одночасно за
умови зменшення
дози
циклоспорину
залежно від
його
концентрації.

Еверолімус:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
еверолімусу
в сироватці
крові через
пригнічення
CYP3А4.

Сиролімус:
флуконазол
підвищує
концентрацію
сиролімусу у
плазмі крові,
імовірно,
шляхом
пригнічення
метаболізму
сиролімусу
ферментом CYP3A4
та
P-глікопротеїном.
Ці препарати
можна застосовувати
одночасно за
умови
коригування
дози
сиролімусу
залежно від
рівня концентрації
та ефектів
від прийому
препарату.

Такролімус:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
такролімусу
в сироватці
крові до 5 разів
при його
пероральному
застосуванні
через
пригнічення
метаболізму
такролімусу
ферментом CYP3A4 у
кишечнику.
При внутрішньовенному
застосуванні
такролімусу
не спостерігалося
значних змін
фармакокінетики.
Підвищені
рівні
такролімусу
асоціюються із
нефротоксичністю.
Дозу
такролімусу
для
перорального
застосування
слід знижувати
залежно від
концентрації
такролімусу.

Лозартан:
флуконазол
пригнічує
перетворення
лозартану до
його
активного
метаболіту

(E-31 74), що
обумовлює
більшу
частину
антагонізму до
рецепторів
ангіотензину
II під час
застосування
лозартану.
Рекомендовано
здійснювати
постійний моніторинг
артеріального
тиску у
пацієнтів.

Метадон:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
метадону у
сироватці
крові. При
одночасному
застосуванні
метадону та
флуконазолу
може бути
необхідним
коригування
дози
метадону.

Нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП): при
одночасному
застосуванні
з флуконазолом
Cmax та AUC
флурбіпрофену
підвищувалися
на 23 % та 81 %
відповідно
порівняно з
відповідними
показниками
при
застосуванні
тільки
флурбіпрофену.
Аналогічно
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
з рацемічним
ібупрофеном
(400 мг) Cmax та AUC
фармакологічно
активного
ізомеру S-(+)-ібупрофену
підвищувалися
на 15 % та 82 %
відповідно
порівняно з
відповідними
показниками
при
застосуванні
тільки
рацемічного
ібупрофену.

Флуконазол
потенційно
здатний
підвищувати
системну
експозицію
інших НПЗП,
що метаболізуються
CYP2C9 (наприклад,
напроксену,
лорноксикаму,
мелоксикаму,
диклофенаку).
Рекомендовано
періодично
здійснювати
моніторинг
побічних
реакцій та
токсичних
проявів,
пов’язаних
із НПЗП. Може
знадобитися
коригування
дози НПЗП.

Фенітоїн:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
фенітоїну у
печінці. Одночасне
багаторазове
застосування
200 мг
флуконазолу
та 250 мг
фенітоїну
внутрішньовенно
призводить
до
підвищення AUC24
фенітоїну на
75 % та
мінімальної
концентрації
у плазмі
крові (Сmin) на
128 %. При
одночасному
застосуванні
цих лікарських
засобів слід
проводити
моніторинг
концентрації
фенітоїну у
сироватці
крові для
уникнення
розвитку
токсичної
дії
фенітоїну.

Преднізон:
повідомлялося
про випадок,
коли у
пацієнта
після
трансплантації
печінки на
тлі застосування
преднізону
розвинулася
гостра недостатність
кори надниркових
залоз, що
виникла
після припинення
тримісячного
курсу
терапії
флуконазолом.
Припинення
застосування
флуконазолу,
імовірно,
спричинило
посилення
активності CYP3A4,
що призвело
до
прискорення
метаболізму
преднізону.
Слід
ретельно
стежити за
пацієнтами,
які протягом
тривалого
часу одночасно
застосовують
флуконазол
та преднізон,
з метою
попередження
розвитку недостатності
кори надниркових
залоз після
припинення
застосування
флуконазолу.

Рифабутин:
флуконазол
підвищує
концентрацію
рифабутину у
сироватці
крові, що
призводить
до збільшення
AUС
рифабутину
до 80 %. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та
рифабутину
зафіксовано
випадки
розвитку
увеїту. При
застосуванні
такої
комбінації
лікарських
засобів слід врахувати
симптоми
токсичної
дії рифабутину.

Саквінавір:
флуконазол
підвищує AUC та Cmax
саквінавіру
приблизно на
50 % та 55 %
відповідно
через
пригнічення
метаболізму
саквінавіру
у печінці
ферментом CYP3A4
та через
інгібування P-глікопротеїну.
Взаємодії
між
флуконазолом
та
саквінавіром/ритонавіром
не
досліджувалися,
тому вони
можуть бути
більш
вираженими.
Може бути
необхідним
коригування
дози
саквінавіру.

Похідні
сульфонілсечовини:
одночасне
застосування
флуконазолу
із пероральними
похідними
сульфонілсечовини
(хлорпропамід,
глібенкламід,
гліпізид та
толбутамід)
призводило
до пролонгування
періоду їх
напіввиведення.
Рекомендується
проводити
частий
контроль цукру
в крові та
відповідним
чином
знижувати дозу
похідних
сульфонілсечовини
при одночасному
застосуванні
із
флуконазолом.

Теофілін: застосування
флуконазолу
по 200 мг
протягом 14 днів
призвело до
зниження
середнього
кліренсу
теофіліну у
плазмі крові
на 18 %. За
пацієнтами,
які
застосовують
теофілін у
високих
дозах або які
мають
підвищений ризик
розвитку
токсичних
проявів
теофіліну з
інших причин,
слід
встановити
нагляд щодо
виявлення
ознак
розвитку
токсичної
дії теофіліну.
Терапію слід
змінити при
появі ознак
токсичності.

Алкалоїди
барвінку:
флуконазол,
імовірно,
через
інгібування
CYP3A4 може
спричиняти
підвищення
концентрації
алкалоїдів
барвінку у
плазмі крові
(наприклад,
вінкристину
та
вінбластину),
що
призводить
до розвитку
нейротоксичних
ефектів.

Вітамін
А:
повідомлялося,
що у
пацієнта,
який одночасно
застосовував
трансретиноєву
кислоту (кислотна
форма
вітаміну А)
та
флуконазол, спостерігалися
побічні
реакції з
боку ЦНС у
формі псевдотумору
головного
мозку, що
зник після відміни
флуконазолу.
Ці лікарські
засоби можна
застосовувати
одночасно,
але слід пам’ятати
про ризик
виникнення
побічних реакцій
з боку ЦНС.

Вориконазол
(інгібітор CYP2С9, CYP2С19
та CYP3А4): одночасне
застосування
вориконазолу
перорально
(по 400 мг кожні
12 годин
протягом 1 дня,
потім по 200 мг
кожні 12 годин
протягом 2,5 днів)
та
флуконазолу
перорально (400 мг
у 1-й день,
потім по 200 мг
кожні 24 години
протягом 4 днів)
призвело до
підвищення Сmax
та AUCτ
вориконазолу
у середньому
до 57 % (90 % ДІ: 20 %, 107 %)
та 79 % (90 % ДІ: 40 %, 128 %)
відповідно.
Невідомо, чи
призводить
зниження
дози та/або
частоти
застосування
вориконазолу
або
флуконазолу
до усунення
такого ефекту.
При
застосуванні
вориконазолу
після флуконазолу
слід
проводити
спостереження
щодо
розвитку
побічних
ефектів,
асоційованих
із
вориконазолом.

Зидовудин:
флуконазол
підвищує Сmax
та AUC
зидовудину
на 84 % та 74 %
відповідно,
що зумовлено
зниженням
кліренсу
зидовудину
приблизно на
45 % при його
пероральному
застосуванні.
Період
напіввиведення
зидовудину
був також подовжений
приблизно на
128 % після
застосування
комбінації
флуконазолу
та зидовудину.
За
пацієнтами,
які
застосовують
таку комбінацію
лікарських засобів,
слід
спостерігати
щодо
розвитку побічних
реакцій,
пов’язаних
із застосуванням
зидовудину.
Можна
розглянути
доцільність
зниження
дози
зидовудину.

Азитроміцин: при
одночасному
пероральному
разовому застосуванні
азитроміцину
та
флуконазолу
у дозах 1200 мг та 800 мг
відповідно
жодних
значущих
фармакокінетичних
взаємодій
виявлено не
було.

Пероральні
контрацептиви: при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 50 мг
впливу на
рівень
гормонів не
було, тоді як
при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу спостерігалося
збільшення
АUС
етинілестрадіолу
на 40 % та
левоноргестрелу
– на 24 %. Це
свідчить про
те, що
багаторазове
застосування
флуконазолу
у зазначених
дозах навряд
чи може
впливати на
ефективність
комбінованого
перорального
контрацептива.

Івакафтор: супутнє
застосування
з
івакафтором,
підсилювачем
муковісцидозного
трансмембранного
регулятора
провідності,
підвищує
експозицію
івакафтору в
3 рази, а
гідроксиметилівакафтору
(M1) – у 1,9 раза.
Для
пацієнтів,
які одночасно
застосовують
помірні
інгібітори CYP3A,
такі як
флуконазол і
еритроміцин,
рекомендується
зниження
дози
івакафтору
до 150 мг 1 раз на
добу.

Особливості
застосування.

Дерматофітія.
Відомо,
що при
застосуванні
флуконазолу
для
лікування
дерматофітії
у дітей
останній не
перевищує
гризеофульвін
за ефективністю,
і загальний
показник
ефективності
становить
менше 20 %. Тому
флуконазол не
слід
застосовувати
для
лікування
дерматофітії.

Криптококоз.
Доказів
ефективності
флуконазолу
для лікування
криптококозу
інших
локалізацій (наприклад,
легеневого
криптококозу
та
криптококозу
шкіри)
недостатньо, тому
рекомендацій
щодо
дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Глибокі
ендемічні
мікози. Доказів
ефективності
флуконазолу
для лікування
інших форм
ендемічних
мікозів, таких
як
паракокцидiоїдомiкоз,
гістоплазмоз
та
шкірно-лімфатичний
споротрихоз,
недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо
дозового
режиму для
лікування
таких захворювань
немає.

Ниркова
система. Пацієнтам
із
порушеннями
функції
нирок
препарат
слід
застосовувати
з обережністю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Недостатність
надниркових
залоз.
Кетоконазол,
як відомо,
спричиняє
недостатність
надниркових
залоз, і це
також може стосуватися
флуконазолу,
хоча
спостерігається
рідко.
Недостатність
надниркових
залоз,
пов’язана з
одночасним
лікуванням
преднізоном,
описана в
підрозділі «Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби»
розділу
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій».

Гепатобіліарна
система. Пацієнтам
із
порушеннями
функції
печінки
препарат
слід
застосовувати
з обережністю.
Застосування
флуконазолу
асоціювалося
з
виникненням
рідкісних
випадків
розвитку
тяжкої
гепатотоксичності,
включаючи
летальні
випадки,
головним
чином у
пацієнтів із
тяжкими
основними
захворюваннями.
У випадках,
коли
розвиток
гепатотоксичності
асоціювався
із
застосуванням
флуконазолу,
не було
відзначено
її явної
залежності
від загальної
добової дози
препарату,
тривалості
терапії,
статі або
віку
пацієнта.
Зазвичай
гепатотоксичність,
спричинена
флуконазолом,
оборотна, а
її прояви
зникають після
припинення
терапії.

За
пацієнтами, у
яких при
застосуванні
флуконазолу
спостерігаються
відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
слід
встановити
ретельний
нагляд щодо
розвитку
більш
тяжкого
ураження
печінки.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про симптоми,
що можуть
свідчити про
серйозний
вплив на печінку
(виражена
астенія,
анорексія,
постійна
нудота,
блювання та
жовтяниця). У
такому
випадку
застосування
флуконазолу
слід негайно
припинити та
проконсультуватися
з лікарем.

Серцево-судинна
система. Деякі
азоли, у тому
числі й
флуконазол,
асоціюються
із подовженням
інтервалу QТ
на
електрокардіограмі.
Флуконазол
спричиняє
подовження
інтервалу QТ
шляхом
інгібування
струму іонів
через
калієві
канали
внутрішнього
випрямлення
(Іkr).
Подовження
інтервалу QТ,
викликане
іншими
лікарськими
засобами
(такими як аміодарон),
може
посилюватися
внаслідок
інгібування
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450. Повідомлялося
про дуже
рідкісні
випадки подовження
інтервалу QТ
та
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует
при
застосуванні
флуконазолу.
Такі
повідомлення
стосувалися
пацієнтів із
тяжкими
захворюваннями
при
поєднанні
багатьох
факторів
ризику,
такими як
структурні
захворювання
серця,
порушення
електролітного
обміну та одночасне
застосування
інших
лікарських
засобів, що
впливають на
інтервал QТ.

Пацієнти
з
гіпокаліємією
та тяжкою
серцевою
недостатністю
мають
підвищений
ризик
виникнення
життєво
небезпечних
шлуночкових
аритмій та
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует.

Флуконазол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
ризиком
розвитку
аритмій.
Одночасне
застосування
разом із
лікарськими
засобами, що
пролонгують
інтервал QTс
та метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450,
протипоказане
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Галофантрин.
Галофантрин
є субстратом
ферменту CYP3А4 і
пролонгує
інтервал QTс
при
застосуванні
у рекомендованих
терапевтичних
дозах. Одночасне
застосування
галофантрину
та
флуконазолу
не
рекомендується
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Слід
дотримуватися
обережності
при одночасному
застосуванні
флуконазолу
та аміодарону
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Дерматологічні
реакції. Під час
застосування
флуконазолу
рідко повідомлялося
про розвиток
таких
ексфоліативних
шкірних
реакцій як
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз.
Пацієнти,
хворі на
СНІД, більш
схильні до
розвитку
тяжких
шкірних
реакцій при
застосуванні
багатьох
лікарських
засобів. Якщо
у пацієнта із
поверхневою
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання, що
можна пов’язати
із
застосуванням
флуконазолу,
подальше
застосування
препарату
слід припинити.
Якщо у
пацієнта з
інвазивною/системною
грибковою інфекцією
з’являються
висипання на
шкірі, за
його станом
потрібно
ретельно
спостерігати,
а у випадку
розвитку
бульозних
висипань або
мультиформної
еритеми
застосування
флуконазолу
слід
припинити.

Гіперчутливість.
У
рідкісних
випадках
повідомлялося
про розвиток
анафілактичних
реакцій (див.
розділ «Протипоказання»).

Цитохром
Р450. Флуконазол
є потужним
інгібітором
ферменту CYP2C9 та
помірним
інгібітором
ферменту CYP3А4. Також
флуконазол є
інгібітором
ферменту CYP2C19.
Слід
спостерігати
за станом
пацієнтів, які
одночасно
застосовують
флуконазол
та препарати
з вузьким
терапевтичним
вікном, що
метаболізуються
з участю CYP2C9, CYP2C19
та CYP3A4 (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Терфенадин.
Слід
ретельно
спостерігати
за станом
пацієнта при
одночасному
застосуванні
терфенадину
та
флуконазолу
у дозі менше 400 мг
на добу (див.
розділи
«Протипоказання» та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Допоміжні
речовини.

Препарат
містить
лактозу. Якщо
у Вас
встановлено
непереносимість
деяких цукрів,
проконсультуйтеся
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Обсерваційне
дослідження
показало
підвищений
ризик
спонтанного
аборту у жінок,
які
застосовували
флуконазол
протягом І
триместру.

Повідомлялося
про численні
вроджені патології
у
новонароджених
(включаючи брахіцефалію,
дисплазію
вушної
раковини,
надмірне
збільшення
переднього
тім’ячка,
викривлення стегна,
плечоліктьовий
синостоз),
матері яких
приймали
високі дози
флуконазолу
(400-800 мг на добу)
протягом
принаймні 3
або більше
місяців для
лікування
кокцидiоїдозу.
Зв’язок між
застосуванням
флуконазолу
та цими
випадками не
визначений.

Дослідження
на тваринах
продемонстрували
репродуктивну
токсичність.

Не
слід
застосовувати
звичайні
дози флуконазолу
та
короткотривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
крайньої
необхідності.

Не
слід
застосовувати
високі дози
флуконазолу
та/або
тривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
лікування
інфекцій, що
потенційно
загрожують
життю.

Період годування
груддю

Флуконазол
проникає у
грудне
молоко та досягає
концентрацій,
наближених
до концентрацій
у плазмі
крові (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Годування
груддю можна
продовжувати
після одноразового
застосування
флуконазолу
у дозі 150 мг.

Годувати
груддю не
рекомендується
при багаторазовому
застосуванні
флуконазолу або
при
застосуванні
високих доз
флуконазолу.

Рішення
про
застосування
препарату у
період
годування
груддю слід
приймати на
підставі
врахування
переваг грудного
вигодовування
для здоров’я
та розвитку
дитини,
клінічної
необхідності
щодо призначення
флуконазолу
матері та
будь-яких
потенційних
несприятливих
впливів на
дитину, пов’язаних
із
флуконазолом,
що надходить
із молоком
матері або
станом її
здоров’я.

Фертильність

З
досліджень
на тваринах
відомо, що
флуконазол
не впливав на
фертильність
у самців та
самиць
пацюка.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу
флуконазолу
на
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами
не проводили.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про можливість
розвитку
запаморочення
або судом під
час застосування
препарату.
При розвитку
таких
симптомів не
рекомендується
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Добова
доза
флуконазолу
залежить від
виду та
тяжкості
грибкової
інфекції. Для
більшості
випадків
вагінального
кандидозу
достатньо
разового
застосування
препарату.

Дисперговані
таблетки по 50
мг
застосовувати
дітям та
дорослим.

Таблетку
розчинити в
одній чайній
ложці води
відповідно
до дози (50 мг/5 мл).

Тривалість
лікування
залежить від
клінічного і
мікологічного
ефекту.
Добову дозу
приймати за
один прийом.

При
необхідності
багаторазового
застосування
препарату
лікування
інфекцій слід
продовжувати
до зникнення
клінічних та лабораторних
проявів
активності
грибкової
інфекції.
Недостатня
тривалість
лікування
може
призвести до
відновлення
активного
інфекційного
процесу.

Дорослі.

Криптококоз.

–
Лікування
криптококового
менінгіту: навантажувальна
доза
становить 400 мг у
1-й день.
Підтримуюча
доза – 200-400 мг на добу.
Тривалість
лікування
зазвичай
становить
щонайменше 6-8 тижнів.
При
інфекціях, що
загрожують
життю, добову
дозу можна
збільшити до
800 мг.

– Підтримуюча
терапія для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку:
рекомендована
доза
препарату
становить 200 мг
на добу протягом
необмеженого
часу.

Кокцидiоїдомікоз. Рекомендована
доза
становить 200-400 мг
на добу.
Тривалість
лікування
становить 11-24 місяці
або довше
залежно від
стану пацієнта.
Для
лікування
деяких форм
інфекції, а
особливо для
лікування
менінгіту,
може бути доцільним
застосування
дози 800 мг на добу.

Інвазивні
кандидози.
Навантажувальна
доза
становить 800 мг у
1-й день.
Підтримуюча
доза – 400 мг на добу.
Зазвичай
рекомендована
тривалість
лікування
кандидемії
становить 2 тижні
після перших
негативних
результатів
посіву крові
та зникнення
ознак і
симптомів
кандидемії.

Кандидоз
слизових
оболонок.

–
Кандидоз
ротоглотки: (полоскати
та тримати у
роті
протягом 2 хв,
після чого
проковтнути):
навантажувальна
доза
становить 200-400
мг у 1-й день,
підтримуюча
доза – 100-200 мг на добу.
Тривалість
лікування
становить 7-21
день (до
досягнення
ремісії),
але може бути
збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

– Кандидоз
стравоходу:
навантажувальна
доза
становить 200-400 мг у
1-й день,
підтримуюча
доза – 100-200 мг на добу.
Тривалість
лікування
становить 14-30 днів
(до
досягнення
ремісії), але
може бути збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

–
Кандидурія:
рекомендована
доза становить
200-400 мг
на добу
протягом 7-21 дня. Для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом
тривалість
лікування може
бути
збільшена.

–
Хронічний
атрофічний
кандидоз:
рекомендована
доза
становить 50 мг/добу
протягом 14 днів.

– Хронічний
кандидоз
шкіри та
слизових оболонок:
рекомендована
доза
становить

50-100 мг
на добу.
Тривалість
лікування
становить до 28 днів,
але може бути
збільшена
залежно від тяжкості
та виду
інфекції або
при зниженні імунітету.

Попередження
рецидиву
кандидозу
слизових
оболонок у
пацієнтів з
ВІЛ, які
мають високий
ризик його
розвитку.

–
Кандидоз
ротоглотки,
кандидоз
стравоходу:
рекомендована
доза
становить

100-200 мг
на добу або 200 мг 3 рази
на тиждень. Тривалість
лікування необмежена
для
пацієнтів із
пригніченим
імунітетом.

Профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою
нейтропенією.
Рекомендована
доза
становить 200-400 мг. Лікування
слід
розпочинати
за кілька днів
до
очікуваного
розвитку
нейтропенії
та продовжувати
протягом 7 днів
після
підвищення
кількості
нейтрофілів
понад 1000/мм3.

Генітальні
кандидози.

–
Гострий
вагінальний
кандидоз,
кандидозний
баланіт:
рекомендована
доза
становить
150 мг
одноразово.

–
Лікування та
профілактика
рецидивуючих
вагінальних
кандидозів (4
або більше
рецидивів
захворювання
на рік):
рекомендована
доза
становить 150 мг 1
раз у 3 дні. Усього
слід
застосувати
3 дози (1-й день, 4-й
день та 7-й
день). Після
цього слід
застосовувати
підтримуючу
дозу 150 мг 1 раз
на тиждень
протягом
6 місяців.

Дерматомікози.

– Мікоз
стоп, мікоз
гладенької
шкіри,
паховий
дерматомікоз,
кандидозні
інфекції
шкіри: рекомендована
доза
становить 150 мг 1 раз
на тиждень
або 50 мг 1 раз
на добу.
Тривалість
лікування
становить 2-4 тижні.
Лікування
мікозу стоп
може тривати до
6 тижнів.

–
Різнобарвний
лишай: рекомендована
доза
становить 300-400 мг 1 раз
на тиждень
протягом              1-3 тижнів
або 50 мг на
добу протягом
2-4 тижнів.

– Дерматофітний
оніхомікоз: рекомендована
доза
становить 150 мг 1 раз
на тиждень. Лікування
слід
продовжувати
поки на місці
інфікованого
нігтя не
виросте
здоровий. Для
відростання
здорових
нігтів на
руках та на
великих
пальцях ніг
зазвичай
необхідно 3-6 місяців
та 6-12 місяців
відповідно.
Однак
швидкість
росту нігтів
у пацієнтів
може бути
різною та залежати
від віку.
Після
успішного
лікування
тривалих
хронічних
інфекцій
форма нігтя
іноді
залишається
зміненою.

Діти.

Застосовувати
препарат можна
дітям віком
від 5 років.

Не
слід
перевищувати
максимальну
добову дозу 400 мг.

Як і
при
аналогічних
інфекціях у
дорослих, тривалість
лікування
залежить від
клінічної та
мікологічної
відповіді.
Препарат застосовувати
1 раз на добу.

Дозування
препарату дітям
із
порушеннями
функції
нирок
наведено
нижче.
Фармакокінетика
флуконазолу
не
досліджувалася
у дітей із нирковою
недостатністю.

Діти
віком від 12 років.

Залежно
від маси тіла
та
пубертатного
розвитку
лікарю слід
оцінити, яка
доза препарату
(для дорослих
чи для дітей)
є
оптимальною
для пацієнта.
Клінічні
дані
свідчать про
те, що у дітей
кліренс
флуконазолу
вищий
порівняно з
дорослими.
Застосування
доз 100, 200 та 400 мг
дорослим та
доз 3, 6 та 12 мг/кг
дітям
призводить
до
досягнення
співставної
системної
експозиції.

Ефективність
та безпека
застосування
флуконазолу
для
лікування
генітальних
кандидозів у
дітей не
встановлені.
Якщо існує нагальна
потреба
застосування
препарату
підліткам
(віком від 12 до 17 років),
слід
застосовувати
звичайні
дози для
дорослих.

Діти
віком від 5 до 11 років.

Кандидози
слизових
оболонок:
початкова доза
становить 6 мг/кг/добу,
підтримуюча
доза –  3 мг/кг/добу.
Початкову
дозу можна
застосовувати
у 1-й день з
метою
швидшого
досягнення
рівноважної
концентрації.

Інвазивні
кандидози, криптококовий
менінгіт:
доза
препарату становить
6-12 мг/кг/добу
залежно від
ступеня
тяжкості захворювання.

Підтримуюча
терапія для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
дітей із
високим
ризиком його
розвитку:
доза препарату
становить 6 мг/кг/добу
залежно від
ступеня
тяжкості
захворювання.

Профілактика
кандидозів у
пацієнтів з
імунодефіцитом:
доза
препарату
становить

3-12 мг/кг/добу
залежно від
вираженості
та тривалості
індукованої
нейтропенії
(див. дози для
дорослих).

Пацієнти
літнього
віку.

Дозу
необхідно
підбирати
залежно від
стану
функцій
нирок (див.
нижче).

Пацієнти з
нирковою
недостатністю.

Флуконазол
виводиться
переважно із
сечею у
незміненому
стані. При
разовому
застосуванні
коригувати
дозу
флуконазолу
не потрібно.
Пацієнтам
(включаючи
дітей) із
порушеннями
функції
нирок при
необхідності
багаторазового
застосування
препарату у
1-й день
лікування слід
застосовувати
початкову
дозу 50-400 мг
залежно від
терапевтичних
показань. Після
цього добову
дозу (залежно
від показання)
слід
розраховувати
відповідно
до таблиці 1.

Таблиця
1

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

Відсоток
від
рекомендованої
дози

> 50

100 %

≤ 50 (без
діалізу)

50 %

Регулярний
діаліз

100 % після
кожного
діалізу

Пацієнти,
які
перебувають
на
регулярному діалізі,
повинні
отримувати 100 %
рекомендованої
дози після
кожного
діалізу. У
день, коли
діаліз не
проводиться,
пацієнт
повинен
отримувати
дозу,
відкориговану
залежно від
кліренсу
креатиніну.

Пацієнти із
порушеннями
функції
печінки.

Флуконазол
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
порушеннями
функції
печінки,
оскільки
інформації
щодо застосування
флуконазолу
цій категорії
пацієнтів
недостатньо (див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).

Діти.

Застосовувати
препарат можна
дітям віком від
5 років.

Передозування.

Симптоми:
галюцинації
та
параноїдальна
поведінка.

Лікування:
симптоматичне
(у тому числі
промивання
шлунка і
підтримуюча
терапія). Флуконазол
виводиться в
основному із
сечею, тому
форсований
діурез може
прискорити
виведення
препарату.
Сеанс гемодіалізу
тривалістю
3 години
знижує рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Побічні
реакції.

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
агранулоцитоз,
лейкопенія,
нейтропенія,
тромбоцитопенія.

З
боку імунної
системи:
анафілаксія.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади:
зниження
апетиту,
гіпертригліцеридемія,
гіперхолестеринемія,
гіпокаліємія.

Психічні
порушення:
безсоння,
сонливість.

З
боку
нервової
системи:
головний
біль, судоми,
запаморочення,
парестезії,
порушення/зміна смаку,
тремор.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату:
вертиго.

З боку серця:
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу пірует,
подовження
інтервалу QT.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: біль у
черевній
порожнині,
діарея,
нудота, блювання,
запор,
диспепсія, метеоризм,
сухість у
роті.

Гепатобіліарні
розлади: підвищення
рівня
аланінамінотрансферази,
аспартатамінотрансферази,
лужної
фосфатази;
холестаз,
жовтяниця,
підвищення
рівня білірубіну,
печінкова
недостатність,
гепатоцелюлярний
некроз,
гепатит,
гепатоцелюлярне
ураження.

З
боку шкіри та
підшкірної
тканини:
висипання,
свербіж,
медикаментозний
дерматит
(включаючи
фіксований
медикаментозний
дерматит),
кропив’янка,
підвищене
потовиділення,
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром Стівенса-Джонсона,
гострий генералізований
екзантематозний
пустульоз, ексфоліативний
дерматит,
ангіоневротичний
набряк,
набряк
обличчя,
алопеція.

З
боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини:
міалгія.

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення:
підвищена
втомлюваність,
нездужання,
астенія,
гарячка.

Діти.

Частота
та характер
побічних
реакцій і відхилень
від норми
результатів
лабораторних
аналізів у
дітей, крім
генітального
кандидозу, співставні
з такими у
дорослих.

Термін
придатності. 4 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати  при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 4 таблетки
у стрипі або
блістері; по 1
стрипу або
блістеру в
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

КУСУМ
ХЕЛТХКЕР ПВТ
ЛТД/

KUSUM HEALTHCARE PVT LTD.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

СП-289 (A), РІІКО
Індастріал
ареа,
Чопанкі,
Бхіваді,
Діст. Алвар
(Раджастан),
Індія/

SP-289 (A), RIICO Industrial area, Chopanki, Bhiwadi, Dist. Alwar (Rajasthan), India.

ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ФУЦИС®
ДТ

(FUSYSÒ DT)

Склад:

діюча
речовина: fluconazole;

1 таблетка
містить флуконазолу
50 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
целюлоза
мікрокристалічна,
повідон
К30, тальк,
магнію стеарат,
натрію кроскармелоза,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
ароматизатор
«Американське
морозиво DC 129»*,
натрію
сахарин.

*ароматизатор
«Американське
морозиво DC 129»
– лактози
моногідрат,
акація
(гуміарабік)
Е 414,
ароматизатор
ідентичний
натуральному.

Лікарська
форма. Таблетки дисперговані.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
круглі
таблетки
білого
кольору зі
скошеними
краями, що
мають
розподільчу
риску з одного
боку та рівні
з іншого, із
запахом морозива.

Фармакотерапевтична група.

Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні триазолу.
Код АТХ J02А С01.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Флуконазол,
протигрибковий
засіб класу триазолів,
– потужний
селективний
інгібітор
грибкових
ферментів,
необхідних
для синтезу ергостеролу.
Первинним
механізмом
його дії є
пригнічення
грибкового
14-альфа-ланостерол-деметилювання,
опосередкованого
цитохромом
Р450, що є
невід’ємним
етапом
біосинтезу
грибкового ергостеролу.
Акумуляція
14-альфа-метил-стеролів
корелює з
подальшою втратою
ергостеролу
мембраною
грибкової
клітини та
може відповідати
за
протигрибкову
активність флуконазолу.
Флуконазол
є більш
селективним
до грибкових
ферментів
цитохрому Р450,
ніж до різних
систем ферментів
цитохрому Р450
ссавців.

Застосування
флуконазолу
у дозі 50 мг на
добу
протягом 28 днів
не впливає на
рівень
тестостерону
у плазмі
крові у
чоловіків
або на рівень
ендогенних
стероїдів у
жінок
репродуктивного
віку. Флуконазол
у дозі 200-400 мг на
добу не
виявляє
клінічно
значущого впливу
на рівень
ендогенних
стероїдів
або на
відповідь на
стимуляцію
адренокортикотропного
гормону (АКТГ)
у здорових
добровольців
чоловічої
статі.

Дослідження
взаємодії з
антипірином
продемонструвало,
що
застосування
50 мг флуконазолу
разово
або
багаторазово
не впливає на
метаболізм
антипірину.

Чутливість
in vitro.

Флуконазол in vitro
демонструє
протигрибкову
активність
щодо видів Candida,
що
зустрічаються
найчастіше
(включаючи C.albicans, C.parapsilosis, C.tropicalis). C.glabrata
демонструє
широкий
діапазон
чутливості до
флуконазолу,
тоді як C.krusei є до
нього
резистентною.

Також
флуконазол
in vitro
демонструє
активність
як проти Cryptococcus neoformans та Cryptococcus gattii,
так і проти
ендемічних
пліснявих
грибів Blastomices dermatitidis, Coccidioides immitis, Histoplasma capsulatum та Paracoccidioides brasiliensis.

Фармакодинаміка –
Фармакокінетика.

Відповідно
до
результатів
досліджень
на тваринах,
існує
кореляція
між
мінімальною інгібуючою
концентрацією
(МІК) та
ефективністю
проти
експериментальних
моделей
мікозів, спричинених
видами
Candida.
Відповідно
до
результатів
клінічних
досліджень,
існує
лінійна
залежність
між AUC та дозою флуконазолу
(приблизно 1:1).
Також існує
прямий, але
недостатній
зв’язок між AUC
або дозою та
позитивною
клінічною
відповіддю
на лікування
орального кандидозу
та меншою
мірою – кандидемії.
Аналогічно
лікування
інфекцій,
спричинених
штамами, до
яких флуконазол
демонструє
високу МІК, є
менш
задовільним.

Механізм
резистентності.

Мікроорганізми
роду Candida
демонструють
численні
механізми
резистентності
до азольних
протигрибкових
засобів. Флуконазол
демонструє
високу МІК
проти
штамів
грибів, що
мають один
або більше
механізмів
резистентності,
що негативно
впливає на
ефективність
in vivo
та в
клінічній
практиці.
Зафіксовано
випадки
розвитку суперінфекції
Candida spp.,
іншими, ніж C. аlbicans
видами, що
часто є
нечутливими
до флуконазолу
(наприклад, C. krusei).
Для
лікування
таких
випадків
слід застосовувати
альтернативні
протигрибкові
засоби.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
властивості флуконазолу
подібні при
внутрішньовенному
і пероральному
застосуванні.

Абсорбція.

Флуконазол добре
всмоктується
при
пероральному
застосуванні,
а рівень
препарату у
плазмі крові
і системна біодоступність
перевищують
90 % рівня флуконазолу
у плазмі
крові, що
досягається
при
внутрішньовенному
введенні препарату.
Одночасне
вживання їжі
не впливає на
всмоктування
препарату
при його
пероральному
застосуванні.
Пікова
концентрація
у плазмі
крові
досягається
через 0,5-1,5 години
після
прийому
препарату.
Концентрація
препарату у
плазмі крові
пропорційна
до дози. Рівноважна
концентрація
на рівні 90 %
досягається
на 2-й день
лікування
при застосуванні
у 1-й день
навантажувальної
дози, що
вдвічі
перевищує
звичайну
добову дозу.

Розподіл.

Об’єм
розподілу
приблизно
дорівнює
загальному
вмісту
рідини в
організмі.
Зв’язування
з білками
плазми крові
низьке (11-12 %).

Флуконазол добре
проникає в
усі
досліджувані
рідини організму.
Рівень флуконазолу
у слині та
мокротинні
подібний до
концентрації
препарату у
плазмі крові.
У пацієнтів,
хворих на
грибковий
менінгіт,
рівень флуконазолу
у
спинномозковій
рідині
досягає 80 %
концентрації
у плазмі
крові.

Високі
концентрації
флуконазолу
у шкірі, що
перевищують
сироваткові,
досягаються
у роговому
шарі,
епідермісі,
дермі та
поті. Флуконазол
накопичується
у роговому
шарі.

Біотрансформація.

Флуконазол метаболізується
незначною
мірою. При
введенні
дози, міченої
радіоактивними
ізотопами,
лише 11 % флуконазолу
екскретується
із сечею у
зміненому
вигляді. Флуконазол
є
селективним
інгібітором
ізоферментів
CYP2С9 та CYP3А4, а
також
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19.

Екскреція.

Період
напіввиведення
флуконазолу
із плазми
крові
становить
близько

30 годин.
Більша
частина
препарату
виводиться
нирками,
причому 80 %
застосованої
дози
виявляється
у сечі у незміненому
стані.
Кліренс флуконазолу
пропорційний
до кліренсу
креатиніну.
Циркулюючих
метаболітів
не виявлено.

Тривалий
період напіввиведення
препарату з
плазми крові
дає
можливість разового
застосування
препарату
при вагінальному
кандидозі,
а також
застосування
препарату 1 раз
на тиждень
при інших
показаннях.

Ниркова
недостатність.

У
пацієнтів із
нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня
(швидкість клубочкової
фільтрації
< 20 мл/хв)
період напіввиведення
збільшується
з 30 годин до 98 годин.
Тому цій
категорії
пацієнтів
необхідно
зменшити
дозу флуконазолу.
Флуконазол
видаляється
шляхом
гемодіалізу
та меншою
мірою –
шляхом інтраперитонеального
діалізу.
Сеанс
гемодіалізу
тривалістю 3 години
знижує
рівень флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Пацієнти
літнього віку.

Зміни
фармакокінетики
у пацієнтів
літнього
віку
залежать від
параметрів
функції нирок.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
таких
захворювань
у дорослих:

– криптококовий
менінгіт;

– кокцидіоїдомікоз;

– інвазивний
кандидоз;

– кандидоз
слизових
оболонок,
включаючи кандидоз ротоглотки
та кандидоз
стравоходу; кандидурія,
хронічний кандидоз
шкіри і
слизових
оболонок;

– хронічний
атрофічний кандидоз (кандидоз,
спричинений
використанням
зубних протезів)
при
неефективності
місцевих
стоматологічних
гігієнічних
засобів;

–
вагінальний кандидоз,
гострий або рецидивуючий,
коли місцева
терапія
недоречна;

– кандидозний
баланіт,
коли місцева
терапія
недоречна;

–
дерматомікози,
включаючи
мікоз стоп, мікоз
гладенької
шкіри,
паховий
дерматомікоз;
різнобарвний
лишай та кандидозні
інфекції
шкіри, коли
показано
застосовувати
системну
терапію;

– дерматофітний
оніхомікоз,
коли
застосування
інших
лікарських
засобів є
недоречним.

Профілактика
таких
захворювань
у дорослих:

–
рецидив криптококового
менінгіту в
пацієнтів із
високим
ризиком його
розвитку;

– рецидив
кандидозу
ротоглотки
або
стравоходу у
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку;

–
зниження
частоти
рецидивів
вагінального
кандидозу
(4 або більше
випадки на
рік);

– профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою нейтропенією
(наприклад,
пацієнти зі
злоякісними
захворюваннями
крові, які
отримують
хіміотерапію,
або пацієнти
при
трансплантації
гемопоетичних
стовбурових
клітин).

Діти.

Препарат
можна
застосовувати
дітям віком
від 5 років.

Препарат
застосовувати
дітям для
лікування кандидозів
слизових
оболонок (кандидоз
ротоглотки,
кандидоз
стравоходу), інвазивних
кандидозів,
криптококового
менінгіту та
для
профілактики
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів зі
зниженим
імунітетом.
Препарат
можна
застосовувати
як
підтримуючу
терапію для
попередження
рецидиву криптококового
менінгіту у
дітей із
високим
ризиком його розвитку.

Терапію
препаратом
можна
розпочинати
до отримання
результатів культуральних
та інших
лабораторних
досліджень;
після отримання
результатів
антибактеріальну
терапію слід
скоригувати
відповідним
чином.

Протипоказання.

– Гіперчутливість
до флуконазолу,
інших азольних
сполук або до
будь-якої з
допоміжних
речовин препарату.

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та терфенадину
пацієнтам,
які
застосовують
флуконазол
багаторазово
у дозі 400 мг на
добу та вище
(згідно з
результатами
дослідження
взаємодії
багаторазового
застосування).

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та інших
лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT та метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
(наприклад, цизаприду,
астемізолу,
пімозиду,
хінідину
та
еритроміцину),
див. також
розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Особливості
застосування».

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказане
сумісне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів.

Цизаприд:
повідомлялося
про розвиток
побічних реакцій
з боку серця,
у тому числі
про пароксизмальну
шлуночкову
тахікардію
типу пірует у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовували
флуконазол
та цизаприд.
Одночасне
застосування
200 мг флуконазолу
1 раз на добу
та 20 мг цизаприду
4 рази на добу
призводило
до значного
підвищення
рівня цизаприду
у плазмі
крові та до
подовження
інтервалу QT.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та цизаприду
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Терфенадин: через
випадки
розвитку
тяжких
серцевих аритмій,
спричинених
подовженням
інтервалу QTc, у
пацієнтів,
які
застосовують
азольні
протигрибкові
лікарські
засоби одночасно
з терфенадином,
були
проведені
дослідження
взаємодії цих
препаратів.
При
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу не було
виявлено
подовження
інтервалу QTc. При
застосуванні
флуконазолу
у дозі 400 мг на
добу або вище
значно
підвищується
рівень терфенадину
у плазмі
крові при
одночасному
застосуванні
цих
препаратів.
Сумісне
застосування
флуконазолу
у дозі 400 мг
або вище з терфенадином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).
При
застосуванні
флуконазолу
у дозі нижче 400 мг
на добу
одночасно з терфенадином
слід
проводити
ретельний
моніторинг
стану
пацієнта.

Астемізол:
сумісне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
може
зменшити
кліренс астемізолу.
Спричинене
цим
підвищення
концентрації
астемізолу
у плазмі
крові може
призвести до
подовження інтервалу
QT та у
рідкісних
випадках – до
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Пімозид
та хінідин:
сумісне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
може
призвести до
пригнічення
метаболізму пімозиду
або хінідину.
Підвищення
концентрації
пімозиду
або хінідину
у плазмі
крові може
спричинити
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних
випадках
призвести до
розвитку
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Еритроміцин:
одночасне
застосування
еритроміцину
та флуконазолу
потенційно
може
призводити
до підвищення
ризику
розвитку кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу пірует),
та, як
наслідок, до раптової
серцевої
смерті.
Застосування
комбінації
даних
лікарських
засобів протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Не
рекомендується
одночасне застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів.

Галофантрин: флуконазол
може
спричинити
підвищення
концентрації
галофантрину
у плазмі
крові за
рахунок
пригнічення
CYP3A4. Одночасне
застосування
цих
лікарських
засобів
потенційно
може
призвести до
підвищення
ризику
розвитку кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу пірует), та, як
наслідок, до
раптової
серцевої
смерті. Слід
уникати
застосування
комбінації даних
лікарських
засобів (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Сумісне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів вимагає
обережності.

Аміодарон:
одночасне
застосування
флуконазолу
з аміодароном
може
призвести до
подовження
інтервалу QT. При
необхідності
сумісного
застосування
флуконазолу
та аміодарону
необхідно
дотримуватися
обережності,
особливо при
застосуванні
флуконазолу
в високих
дозах (800 мг).

Сумісне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів вимагає
обережності
та
коригування
дози.

Вплив інших
лікарських
засобів на флуконазол.

Клінічно
значущого
впливу на
абсорбцію флуконазолу
при його
пероральному
застосуванні
не мають
одночасне
вживання їжі,
циметидин,
антациди,
а також
променева
терапія
усієї
ділянки тіла
(при
пересадці
кісткового
мозку).

Рифампіцин:
одночасне
застосування
флуконазолу
та рифампіцину
призводило
до зниження
площі під фармакокінетичною
кривою
«концентрація
- час» (AUC) на 25 % та
скорочувало
період напіввиведення
флуконазолу
на 20 %. Тому
для
пацієнтів,
які
застосовують
рифампіцин,
слід
розглянути
доцільність
підвищення
дози флуконазолу.

Гідрохлоротіазид: у
дослідженні фармакокінетичної
взаємодії
одночасне
багаторазове
застосування
гідрохлоротіазиду
у здорових
добровольців,
які
отримували флуконазол,
підвищувало
концентрацію
флуконазолу
у плазмі
крові на 40 %.
Такі
параметри
взаємодії не
вимагають
змін у режимі
дозування флуконазолу
для
пацієнтів,
які
одночасно
отримують сечогінні
засоби.

Вплив флуконазолу
на інші
лікарські
засоби.

Флуконазол є
потужним
інгібітором
ізоферменту
2C9 цитохрому P450 (CYP)
та помірним
інгібітором
CYP3A4. Також флуконазол
є
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19. Окрім
зафіксованих
та описаних
взаємодій,
які наведені
нижче, існує
ризик
підвищення у
плазмі крові
концентрацій
інших сполук,
що метаболізуються
CYP2C9, CYP2C19 та CYP3A4 при
одночасному
застосуванні
їх із флуконазолом.
Тому
застосовувати
такі
комбінації
препаратів
слід з
обережністю;
при цьому
необхідно
ретельно
спостерігати
за станом пацієнтів.
У зв’язку з
тривалим
періодом напіввиведення
флуконазолу
його пригнічувальна
дія на
ферменти
зберігається
протягом 4-5 діб
(див. розділ
«Протипоказання»).

Альфентаніл:
одночасне
застосування
флуконазолу
у дозі 400 мг та альфентанілу
у дозі 20 мкг/кг
внутрішньовенно
супроводжується
дворазовим
збільшенням
показника AUC10
(можливо,
через інгібування
CYP3A4). Це
зумовлює
необхідність
у
коригуванні дози
альфентанілу.

Амітриптилін,
нортриптилін:
флуконазол
посилює дію амітриптиліну
та нортриптиліну.
Рекомендується
вимірювати
концентрації
5-нортриптиліну
та/або S-амітриптиліну
на початку
комбінованої
терапії та
через 1 тиждень
після її
початку. У
разі
необхідності
слід
відкоригувати
дозу амітриптиліну
або нортриптиліну.

Амфотерицин В:
одночасне
застосування
флуконазолу
та амфотерицину
В інфікованим
мишам із
нормальним
імунітетом
та
інфікованим
мишам зі
зниженим імунітетом
призвело до
таких
результатів:
невеликий
адитивний
протигрибковий
ефект при
системній
інфекції C. albicans,
відсутність
взаємодії
при
внутрішньочерепній
інфекції Cryptococcus neoformans
та
антагонізм
двох препаратів
при
системній
інфекції A. fumigatus.
Клінічне
значення цих
результатів
невідоме.

Антикоагулянти: як і
при
застосуванні
інших азольних
протигрибкових
засобів, при
одночасному застосуванні
флуконазолу
та варфарину
повідомлялося
про випадки
розвитку
кровотеч
(гематома,
носова
кровотеча,
шлунково-кишкова
кровотеча,
гематурія та
мелена) на
тлі
подовження протромбінового
часу. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
спостерігалося
дворазове
підвищення протромбінового
часу,
імовірно,
внаслідок
пригнічення
метаболізму варфарину
через CYP2С9. Слід
ретельно
контролювати
протромбіновий
час у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
кумаринові
антикоагулянти
або індандіон.
Може бути
необхідною
корекція
дози антикоагулянту.

Бензодіазепіни
короткої дії,
наприклад мідазолам,
триазолам:
застосування
флуконазолу
після
перорального
застосування
мідазоламу
призводило
до значного
підвищення
концентрації
мідазоламу
та до
посилення
психомоторних
ефектів. Одночасне
застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг та мідазоламу
у дозі 7,5 мг перорально
призводило
до
підвищення AUC
та періоду напіввиведення
у 3,7 та 2,2 раза
відповідно.
Застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу та 0,25 мг триазоламу
перорально
призводило
до
підвищення AUC
та періоду напіввиведення
триазоламу
у 4,4 та 2,3 раза
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та триазоламу
спостерігалося
потенціювання
та пролонгація
ефектів триазоламу.

Якщо
пацієнту,
який
проходить
курс лікування
флуконазолом,
слід
одночасно
призначити
терапію бензодіазепінами,
дозу
останніх
слід
зменшити та
встановити
належний
нагляд за
станом
пацієнта.

Карбамазепін: флуконазол
пригнічує
метаболізм карбамазепіну
та спричиняє
підвищення
рівня карбамазепіну
в сироватці
крові на 30 %. Існує
ризик
розвитку
проявів токсичності
з боку карбамазепіну.
Може бути
необхідним
коригування
дози карбамазепіну
залежно від
рівня його
концентрації
та дії
препарату.

Блокатори
кальцієвих
каналів: деякі
антагоністи
кальцію (ніфедипін,
ісрадипін,
амлодипін,
верапаміл
та фелодипін)
метаболізуються
ферментом CYP3A4. Флуконазол
потенційно
може
підвищувати
системну експозицію
блокаторів
кальцієвих
каналів. Рекомендований
ретельний
моніторинг
щодо
розвитку
побічних
реакцій.

Целекоксиб: при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
(200 мг на добу) та целекоксибу
(200 мг)
максимальна
концентрація
у плазмі крові
(Cmax) та AUC целекоксибу
підвищувалися
на 68 % та 134 %
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
целекоксибу
та флуконазолу
може бути
необхідним
зменшення
дози целекоксибу
вдвічі.

Циклофосфамід:
одночасне
застосування
циклофосфаміду
та флуконазолу
призводить
до
підвищення
рівня
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові. Ці
препарати
можна
застосовувати
одночасно,
враховуючи
можливий
ризик
підвищення
концентрації
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові.

Фентаніл:
зафіксовано
один
летальний
випадок внаслідок
інтоксикації
фентанілом
через
можливу
взаємодію
між фентанілом
та флуконазолом.
Флуконазол
значно
уповільнює
елімінацію фентанілу.
Підвищення
концентрації
фентанілу
може
призводити
до пригнічення
дихання, тому
слід
ретельно контролювати
стан
пацієнта.
Може бути
необхідною
корекція
дози фентанілу.

Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази:
сумісне
застосування
флуконазолу
та
інгібіторів

ГМГ-КoA-редуктази,
що метаболізуються
CYP3A4 (аторвастатин
та симвастатин),
або
інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази,
що метаболізуються
CYP2C9 (флувастатин),
підвищує
ризик
розвитку
міопатії та рабдоміолізу.
У разі
необхідності
одночасного
застосування
цих
препаратів
слід
ретельно
спостерігати
за пацієнтом
щодо
виникнення
симптомів
міопатії та рабдоміолізу
і проводити
моніторинг
рівня креатинкінази.
У випадку
значного
підвищення
рівня креатинкінази,
а також при
підозрі або
виявленні
міопатії/рабдоміолізу
застосування
інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази
слід
припинити.

Олапариб: помірні
інгібітори CYP3A4,
такі як флуконазол,
підвищують
концентрацію
олапарибу
в плазмі;
одночасне
застосування
не рекомендується.
Якщо
неможливо
уникнути
застосування
даної
комбінації,
дозу олапарибу
необхідно
зменшити до 200
мг два рази
на добу.

Імуносупресори
(наприклад, циклоспорин,
еверолімус,
сиролімус
і такролімус).

Циклоспорин: флуконазол
значно
підвищує
концентрацію
та AUC циклоспорину.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу та циклоспорину
у дозі
2,7 мг/кг/добу
спостерігалося
збільшення AUC циклоспорину
у 1,8 раза. Ці
препарати
можна
застосовувати
одночасно за
умови
зменшення
дози циклоспорину
залежно від
його
концентрації.

Еверолімус: флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
еверолімусу
в сироватці
крові через
пригнічення
CYP3А4.

Сиролімус: флуконазол
підвищує
концентрацію
сиролімусу
у плазмі
крові,
імовірно,
шляхом
пригнічення
метаболізму сиролімусу
ферментом CYP3A4
та P-глікопротеїном.
Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно за
умови
коригування
дози сиролімусу
залежно від
рівня
концентрації
та ефектів
від прийому
препарату.

Такролімус:
флуконазол може
підвищувати
концентрацію
такролімусу
в сироватці
крові до 5 разів
при його
пероральному
застосуванні
через
пригнічення
метаболізму такролімусу
ферментом CYP3A4 у
кишечнику. При
внутрішньовенному
застосуванні
такролімусу
не
спостерігалося
значних змін
фармакокінетики.
Підвищені
рівні такролімусу
асоціюються
із нефротоксичністю.
Дозу такролімусу
для
перорального
застосування
слід знижувати
залежно від
концентрації
такролімусу.

Лозартан: флуконазол
пригнічує
перетворення
лозартану
до його
активного
метаболіту

(E-31 74), що
обумовлює
більшу
частину
антагонізму
до
рецепторів ангіотензину
II під час
застосування
лозартану.
Рекомендовано
здійснювати
постійний моніторинг
артеріального
тиску у
пацієнтів.

Метадон: флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
метадону
у сироватці
крові. При
одночасному
застосуванні
метадону
та флуконазолу
може бути
необхідним
коригування
дози метадону.

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП): при
одночасному
застосуванні
з флуконазолом
Cmax та AUC флурбіпрофену
підвищувалися
на 23 % та 81 %
відповідно
порівняно з
відповідними
показниками
при
застосуванні
тільки флурбіпрофену.
Аналогічно
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
з рацемічним ібупрофеном
(400 мг) Cmax та
AUC фармакологічно
активного
ізомеру S-(+)-ібупрофену
підвищувалися
на 15 % та 82 %
відповідно
порівняно з
відповідними
показниками
при
застосуванні
тільки
рацемічного ібупрофену.

Флуконазол
потенційно
здатний
підвищувати
системну
експозицію
інших НПЗП,
що метаболізуються
CYP2C9 (наприклад, напроксену,
лорноксикаму,
мелоксикаму,
диклофенаку).
Рекомендовано
періодично
здійснювати
моніторинг
побічних
реакцій та
токсичних проявів,
пов’язаних
із НПЗП. Може
знадобитися
коригування
дози НПЗП.

Фенітоїн: флуконазол
пригнічує
метаболізм фенітоїну
у печінці.
Одночасне
багаторазове
застосування
200 мг флуконазолу
та 250 мг фенітоїну
внутрішньовенно
призводить
до підвищення
AUC24 фенітоїну
на 75 % та
мінімальної
концентрації
у плазмі крові
(Сmin) на 128 %. При
одночасному
застосуванні
цих лікарських
засобів слід
проводити
моніторинг
концентрації
фенітоїну
у сироватці
крові для
уникнення
розвитку токсичної
дії фенітоїну.

Преднізон:
повідомлялося
про випадок,
коли у
пацієнта
після
трансплантації
печінки на
тлі застосування
преднізону
розвинулася
гостра недостатність
кори надниркових
залоз, що
виникла
після припинення
тримісячного
курсу
терапії флуконазолом.
Припинення
застосування
флуконазолу,
імовірно,
спричинило
посилення
активності CYP3A4,
що призвело
до прискорення
метаболізму преднізону.
Слід
ретельно
стежити за
пацієнтами,
які протягом
тривалого
часу
одночасно
застосовують
флуконазол
та преднізон,
з метою
попередження
розвитку недостатності
кори надниркових
залоз після
припинення
застосування
флуконазолу.

Рифабутин: флуконазол
підвищує
концентрацію
рифабутину
у сироватці
крові, що
призводить
до збільшення
AUС рифабутину
до 80 %. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та рифабутину
зафіксовано
випадки
розвитку увеїту.
При
застосуванні
такої
комбінації
лікарських
засобів слід
врахувати
симптоми токсичної
дії рифабутину.

Саквінавір: флуконазол
підвищує AUC та Cmax саквінавіру
приблизно на
50 % та 55 %
відповідно
через
пригнічення
метаболізму саквінавіру
у печінці
ферментом CYP3A4
та через інгібування
P-глікопротеїну.
Взаємодії
між флуконазолом
та саквінавіром/ритонавіром
не
досліджувалися,
тому вони
можуть бути більш
вираженими.
Може бути
необхідним
коригування
дози саквінавіру.

Похідні
сульфонілсечовини:
одночасне
застосування
флуконазолу
із
пероральними
похідними сульфонілсечовини
(хлорпропамід,
глібенкламід,
гліпізид
та толбутамід)
призводило
до пролонгування
періоду їх напіввиведення.
Рекомендується
проводити
частий
контроль
цукру в крові
та
відповідним
чином знижувати
дозу
похідних сульфонілсечовини
при одночасному
застосуванні
із флуконазолом.

Теофілін:
застосування
флуконазолу
по 200 мг
протягом 14 днів
призвело до
зниження
середнього
кліренсу
теофіліну у
плазмі крові
на 18 %. За
пацієнтами,
які
застосовують
теофілін у
високих
дозах або які
мають
підвищений
ризик
розвитку
токсичних
проявів теофіліну
з інших
причин, слід
встановити
нагляд щодо
виявлення
ознак
розвитку
токсичної
дії
теофіліну.
Терапію слід
змінити при появі
ознак
токсичності.

Алкалоїди
барвінку: флуконазол,
імовірно,
через інгібування
CYP3A4 може
спричиняти
підвищення
концентрації
алкалоїдів
барвінку у
плазмі крові
(наприклад, вінкристину
та вінбластину),
що
призводить
до розвитку нейротоксичних
ефектів.

Вітамін
А:
повідомлялося,
що у
пацієнта,
який одночасно
застосовував
трансретиноєву
кислоту
(кислотна
форма
вітаміну А)
та флуконазол,
спостерігалися
побічні
реакції з
боку ЦНС у
формі псевдотумору
головного
мозку, що
зник після
відміни флуконазолу.
Ці лікарські
засоби можна
застосовувати
одночасно,
але слід
пам’ятати
про ризик виникнення
побічних
реакцій з
боку ЦНС.

Вориконазол
(інгібітор CYP2С9,
CYP2С19 та CYP3А4): одночасне
застосування
вориконазолу
перорально
(по 400 мг кожні
12 годин
протягом 1 дня,
потім по 200 мг
кожні 12 годин
протягом 2,5 днів)
та флуконазолу
перорально
(400 мг у 1-й день,
потім по 200 мг
кожні 24 години
протягом 4 днів)
призвело до
підвищення Сmax та AUCτ вориконазолу
у середньому
до 57 % (90 % ДІ: 20 %, 107 %)
та 79 % (90 % ДІ: 40 %, 128 %)
відповідно.
Невідомо, чи
призводить
зниження
дози та/або
частоти
застосування
вориконазолу
або флуконазолу
до усунення
такого
ефекту. При
застосуванні
вориконазолу
після флуконазолу
слід
проводити
спостереження
щодо розвитку
побічних
ефектів,
асоційованих
із вориконазолом.

Зидовудин: флуконазол
підвищує Сmax
та AUC зидовудину
на 84 % та 74 %
відповідно,
що зумовлено
зниженням
кліренсу зидовудину
приблизно на
45 % при його
пероральному
застосуванні.
Період напіввиведення
зидовудину
був також
подовжений
приблизно на
128 % після
застосування
комбінації флуконазолу
та зидовудину.
За пацієнтами,
які
застосовують
таку
комбінацію
лікарських
засобів, слід
спостерігати
щодо
розвитку
побічних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
зидовудину.
Можна
розглянути
доцільність
зниження дози
зидовудину.

Азитроміцин: при
одночасному
пероральному
разовому
застосуванні
азитроміцину
та флуконазолу
у дозах 1200 мг та 800 мг
відповідно
жодних
значущих фармакокінетичних
взаємодій
виявлено не
було.

Пероральні
контрацептиви: при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 50 мг
впливу на
рівень
гормонів не
було, тоді як
при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу
спостерігалося
збільшення
АUС етинілестрадіолу
на 40 % та левоноргестрелу
– на 24 %. Це
свідчить про
те, що
багаторазове
застосування
флуконазолу
у зазначених
дозах навряд
чи може
впливати на
ефективність
комбінованого
перорального
контрацептива.

Івакафтор:
супутнє
застосування
з івакафтором,
підсилювачем
муковісцидозного
трансмембранного
регулятора
провідності,
підвищує
експозицію івакафтору
в 3 рази, а гідроксиметилівакафтору
(M1) – у 1,9 раза.
Для пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
помірні інгібітори
CYP3A, такі як флуконазол
і
еритроміцин,
рекомендується
зниження дози
івакафтору
до 150 мг 1 раз на
добу.

Особливості
застосування.

Дерматофітія.
Відомо,
що при
застосуванні
флуконазолу
для
лікування дерматофітії
у дітей
останній не
перевищує гризеофульвін
за
ефективністю,
і загальний
показник ефективності
становить
менше 20 %. Тому флуконазол
не слід
застосовувати
для
лікування дерматофітії.

Криптококоз.
Доказів
ефективності
флуконазолу
для
лікування криптококозу
інших
локалізацій
(наприклад,
легеневого криптококозу
та криптококозу
шкіри)
недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Глибокі
ендемічні
мікози. Доказів
ефективності
флуконазолу
для
лікування
інших форм
ендемічних
мікозів,
таких як паракокцидiоїдомiкоз,
гістоплазмоз
та
шкірно-лімфатичний
споротрихоз,
недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Ниркова
система. Пацієнтам
із
порушеннями
функції
нирок препарат
слід
застосовувати
з
обережністю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Недостатність
надниркових
залоз. Кетоконазол,
як відомо,
спричиняє
недостатність
надниркових
залоз, і це
також може
стосуватися флуконазолу,
хоча
спостерігається
рідко.
Недостатність
надниркових
залоз,
пов’язана з
одночасним
лікуванням преднізоном,
описана в
підрозділі
«Вплив флуконазолу
на інші
лікарські
засоби»
розділу
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій».

Гепатобіліарна
система. Пацієнтам
із порушеннями
функції
печінки
препарат
слід застосовувати
з
обережністю.
Застосування
флуконазолу
асоціювалося
з
виникненням
рідкісних випадків
розвитку
тяжкої
гепатотоксичності,
включаючи
летальні
випадки,
головним чином
у пацієнтів
із тяжкими
основними
захворюваннями.
У випадках,
коли
розвиток
гепатотоксичності
асоціювався
із
застосуванням
флуконазолу,
не було
відзначено
її явної
залежності
від
загальної
добової дози
препарату,
тривалості
терапії,
статі або
віку
пацієнта. Зазвичай
гепатотоксичність,
спричинена флуконазолом,
оборотна, а
її прояви
зникають
після припинення
терапії.

За
пацієнтами, у
яких при
застосуванні
флуконазолу
спостерігаються
відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
слід встановити
ретельний
нагляд щодо
розвитку більш
тяжкого
ураження
печінки.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про симптоми,
що можуть
свідчити про
серйозний
вплив на
печінку
(виражена
астенія,
анорексія, постійна
нудота,
блювання та
жовтяниця). У
такому
випадку
застосування
флуконазолу
слід негайно
припинити та
проконсультуватися
з лікарем.

Серцево-судинна
система. Деякі азоли, у
тому числі й флуконазол,
асоціюються
із
подовженням
інтервалу QТ
на
електрокардіограмі.
Флуконазол
спричиняє
подовження
інтервалу QТ
шляхом інгібування
струму іонів
через
калієві
канали
внутрішнього
випрямлення (Іkr).
Подовження
інтервалу QТ,
викликане
іншими
лікарськими
засобами
(такими як аміодарон),
може
посилюватися
внаслідок інгібування
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450.
Повідомлялося
про дуже
рідкісні
випадки
подовження
інтервалу QТ
та
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует
при
застосуванні
флуконазолу.
Такі
повідомлення
стосувалися
пацієнтів із
тяжкими
захворюваннями
при поєднанні
багатьох
факторів
ризику,
такими як
структурні
захворювання
серця,
порушення
електролітного
обміну та одночасне
застосування
інших
лікарських
засобів, що
впливають на
інтервал QТ.

Пацієнти
з гіпокаліємією
та тяжкою
серцевою
недостатністю
мають підвищений
ризик
виникнення життєво
небезпечних шлуночкових
аритмій та
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу пірует.

Флуконазол слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
ризиком
розвитку
аритмій.
Одночасне
застосування
разом із
лікарськими
засобами, що
пролонгують
інтервал QTс
та метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450,
протипоказане
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Галофантрин.
Галофантрин є
субстратом
ферменту CYP3А4 і
пролонгує
інтервал QTс
при
застосуванні
у
рекомендованих
терапевтичних
дозах.
Одночасне
застосування
галофантрину
та флуконазолу
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Слід
дотримуватися
обережності
при одночасному
застосуванні
флуконазолу
та аміодарону
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Дерматологічні
реакції. Під час
застосування
флуконазолу
рідко
повідомлялося
про розвиток
таких ексфоліативних
шкірних
реакцій як
синдром Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз.
Пацієнти,
хворі на
СНІД, більш схильні
до розвитку
тяжких
шкірних
реакцій при
застосуванні
багатьох
лікарських засобів.
Якщо у
пацієнта із
поверхневою
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання, що
можна
пов’язати із
застосуванням
флуконазолу,
подальше
застосування
препарату
слід припинити.
Якщо у
пацієнта з інвазивною/системною
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання на
шкірі, за
його станом
потрібно
ретельно
спостерігати,
а у випадку
розвитку бульозних
висипань
або мультиформної
еритеми
застосування
флуконазолу
слід
припинити.

Гіперчутливість.
У
рідкісних
випадках
повідомлялося
про розвиток
анафілактичних
реакцій (див.
розділ
«Протипоказання»).

Цитохром
Р450. Флуконазол є
потужним
інгібітором
ферменту CYP2C9 та
помірним
інгібітором
ферменту CYP3А4.
Також флуконазол
є
інгібітором
ферменту CYP2C19.
Слід
спостерігати
за станом
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
флуконазол
та препарати
з вузьким
терапевтичним
вікном, що метаболізуються
з участю CYP2C9, CYP2C19
та CYP3A4 (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Терфенадин.
Слід
ретельно
спостерігати
за станом пацієнта
при
одночасному
застосуванні
терфенадину
та флуконазолу
у дозі менше 400 мг
на добу (див.
розділи
«Протипоказання» та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Допоміжні
речовини.

Препарат
містить
лактозу. Якщо
у Вас встановлено
непереносимість
деяких цукрів, проконсультуйтеся
з лікарем,
перш ніж приймати цей лікарський
засіб.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Обсерваційне
дослідження
показало
підвищений
ризик
спонтанного
аборту у
жінок, які
застосовували
флуконазол
протягом І
триместру.

Повідомлялося
про численні
вроджені патології
у
новонароджених
(включаючи
брахіцефалію,
дисплазію
вушної
раковини,
надмірне
збільшення
переднього
тім’ячка,
викривлення
стегна, плечоліктьовий
синостоз),
матері яких
приймали
високі дози флуконазолу
(400-800 мг на добу)
протягом
принаймні 3
або більше місяців
для
лікування кокцидiоїдозу.
Зв’язок між
застосуванням
флуконазолу
та цими
випадками не
визначений.

Дослідження
на тваринах
продемонстрували
репродуктивну
токсичність.

Не
слід
застосовувати
звичайні
дози флуконазолу
та
короткотривалі
курси
лікування флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
крайньої необхідності.

Не
слід
застосовувати
високі дози флуконазолу
та/або
тривалі
курси
лікування флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
лікування
інфекцій, що
потенційно
загрожують
життю.

Період
годування
груддю

Флуконазол
проникає у
грудне
молоко та
досягає
концентрацій,
наближених
до
концентрацій
у плазмі
крові (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Годування
груддю можна продовжувати
після
одноразового
застосування
флуконазолу
у дозі 150 мг.

Годувати
груддю не
рекомендується
при багаторазовому
застосуванні
флуконазолу
або при
застосуванні
високих доз флуконазолу.

Рішення
про
застосування
препарату у
період
годування
груддю слід
приймати на
підставі
врахування
переваг
грудного
вигодовування
для здоров’я
та розвитку
дитини, клінічної
необхідності
щодо
призначення флуконазолу
матері та
будь-яких
потенційних
несприятливих
впливів на
дитину,
пов’язаних
із флуконазолом,
що надходить
із молоком
матері або
станом її
здоров’я.

Фертильність

З
досліджень
на тваринах
відомо, що флуконазол
не впливав на
фертильність
у самців та
самиць
пацюка.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу флуконазолу
на
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами
не проводили.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про можливість
розвитку
запаморочення
або судом під
час застосування
препарату.
При розвитку
таких симптомів
не
рекомендується
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Добова
доза флуконазолу
залежить від
виду та
тяжкості
грибкової
інфекції. Для
більшості
випадків
вагінального
кандидозу
достатньо
разового
застосування
препарату.

Дисперговані
таблетки по 50
мг
застосовувати
дітям та дорослим.

Таблетку
розчинити в
одній чайній
ложці води
відповідно
до дози (50 мг/5
мл).

Тривалість
лікування
залежить від
клінічного і
мікологічного
ефекту.
Добову дозу
приймати за один
прийом.

При
необхідності
багаторазового
застосування
препарату
лікування
інфекцій слід
продовжувати
до зникнення
клінічних та лабораторних
проявів
активності
грибкової інфекції.
Недостатня
тривалість
лікування
може
призвести до
відновлення
активного
інфекційного
процесу.

Дорослі.

Криптококоз.

–
Лікування криптококового
менінгіту:
навантажувальна
доза становить
400 мг
у 1-й день.
Підтримуюча
доза – 200-400 мг на
добу. Тривалість
лікування
зазвичай
становить
щонайменше 6-8 тижнів.
При
інфекціях, що
загрожують
життю, добову
дозу можна
збільшити до
800 мг.

– Підтримуюча
терапія для
попередження
рецидиву криптококового
менінгіту у
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку:
рекомендована
доза
препарату
становить 200 мг
на добу
протягом
необмеженого
часу.

Кокцидiоїдомікоз. Рекомендована
доза
становить 200-400 мг
на добу.
Тривалість
лікування
становить 11-24 місяці
або довше
залежно від
стану пацієнта.
Для
лікування
деяких форм
інфекції, а
особливо для
лікування
менінгіту,
може бути
доцільним
застосування
дози 800 мг на
добу.

Інвазивні кандидози.
Навантажувальна
доза
становить 800 мг у
1-й день.
Підтримуюча
доза – 400 мг на
добу. Зазвичай
рекомендована
тривалість
лікування кандидемії
становить 2 тижні
після перших
негативних
результатів
посіву крові
та зникнення
ознак і симптомів
кандидемії.

Кандидоз
слизових
оболонок.

– Кандидоз ротоглотки:
(полоскати
та тримати у
роті
протягом 2 хв,
після чого
проковтнути):
навантажувальна
доза становить
200-400 мг у 1-й день,
підтримуюча
доза – 100-200 мг на
добу.
Тривалість
лікування
становить 7-21
день (до
досягнення
ремісії),
але може бути
збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

– Кандидоз
стравоходу:
навантажувальна
доза становить
200-400 мг
у 1-й день,
підтримуюча
доза – 100-200 мг на
добу.
Тривалість
лікування
становить 14-30 днів
(до
досягнення
ремісії), але
може бути збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

– Кандидурія:
рекомендована
доза
становить 200-400 мг
на добу протягом
7-21 дня. Для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом
тривалість
лікування може
бути
збільшена.

–
Хронічний
атрофічний кандидоз:
рекомендована
доза
становить 50 мг/добу
протягом 14 днів.

– Хронічний
кандидоз
шкіри та
слизових
оболонок:
рекомендована
доза становить

50-100 мг
на добу.
Тривалість
лікування
становить до 28 днів,
але може бути
збільшена
залежно від тяжкості
та виду
інфекції або
при зниженні імунітету.

Попередження
рецидиву кандидозу
слизових
оболонок у
пацієнтів з
ВІЛ, які мають
високий
ризик його
розвитку.

– Кандидоз ротоглотки,
кандидоз
стравоходу:
рекомендована
доза
становить

100-200 мг
на добу або 200 мг 3 рази
на тиждень. Тривалість
лікування
необмежена
для пацієнтів
із
пригніченим
імунітетом.

Профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою нейтропенією.
Рекомендована
доза
становить 200-400 мг. Лікування
слід
розпочинати
за кілька днів
до
очікуваного
розвитку нейтропенії
та
продовжувати
протягом 7 днів
після
підвищення
кількості нейтрофілів
понад 1000/мм3.

Генітальні кандидози.

– Гострий
вагінальний кандидоз, кандидозний
баланіт:
рекомендована
доза
становить
150 мг одноразово.

–
Лікування та
профілактика
рецидивуючих
вагінальних кандидозів
(4 або більше
рецидивів
захворювання
на рік):
рекомендована
доза
становить 150 мг 1
раз у 3 дні.
Усього слід
застосувати
3 дози (1-й день, 4-й
день та 7-й
день). Після
цього слід
застосовувати
підтримуючу
дозу 150 мг 1 раз
на тиждень
протягом
6 місяців.

Дерматомікози.

– Мікоз
стоп, мікоз
гладенької
шкіри,
паховий
дерматомікоз,
кандидозні
інфекції
шкіри: рекомендована
доза
становить 150 мг 1 раз
на тиждень
або 50 мг 1 раз
на добу.
Тривалість
лікування
становить 2-4 тижні.
Лікування
мікозу стоп
може тривати до
6 тижнів.

–
Різнобарвний
лишай: рекомендована
доза
становить 300-400 мг 1 раз
на тиждень
протягом
1-3 тижнів
або 50 мг на
добу
протягом
2-4 тижнів.

– Дерматофітний оніхомікоз:
рекомендована
доза
становить 150 мг 1 раз
на тиждень. Лікування
слід
продовжувати
поки на місці
інфікованого
нігтя не
виросте
здоровий. Для
відростання
здорових
нігтів на
руках та на
великих
пальцях ніг
зазвичай
необхідно 3-6 місяців
та 6-12 місяців
відповідно.
Однак
швидкість
росту нігтів
у пацієнтів
може бути
різною та залежати
від віку.
Після
успішного
лікування
тривалих
хронічних
інфекцій
форма нігтя
іноді
залишається
зміненою.

Діти.

Застосовувати
препарат
можна дітям
віком від 5 років.

Не
слід
перевищувати
максимальну
добову дозу 400 мг.

Як і
при
аналогічних
інфекціях у
дорослих, тривалість
лікування
залежить від
клінічної та
мікологічної
відповіді.
Препарат
застосовувати
1 раз на добу.

Дозування
препарату
дітям із
порушеннями
функції
нирок
наведено
нижче.
Фармакокінетика
флуконазолу
не
досліджувалася
у дітей із
нирковою недостатністю.

Діти
віком від 12 років.

Залежно
від маси тіла
та
пубертатного
розвитку
лікарю слід
оцінити, яка
доза
препарату (для
дорослих чи
для дітей) є
оптимальною
для пацієнта.
Клінічні
дані
свідчать про
те, що у дітей
кліренс флуконазолу
вищий
порівняно з
дорослими.
Застосування
доз 100, 200 та 400 мг
дорослим та
доз 3, 6 та 12 мг/кг
дітям
призводить
до
досягнення
співставної
системної
експозиції.

Ефективність
та безпека
застосування
флуконазолу
для
лікування генітальних
кандидозів
у дітей не
встановлені.
Якщо існує
нагальна
потреба
застосування
препарату
підліткам
(віком від 12 до 17 років),
слід
застосовувати
звичайні
дози для
дорослих.

Діти
віком від 5 до 11 років.

Кандидози
слизових
оболонок:
початкова
доза становить
6 мг/кг/добу,
підтримуюча
доза –
3 мг/кг/добу.
Початкову
дозу можна
застосовувати
у 1-й день з
метою
швидшого досягнення
рівноважної
концентрації.

Інвазивні кандидози,
криптококовий
менінгіт:
доза
препарату
становить 6-12 мг/кг/добу
залежно від
ступеня
тяжкості захворювання.

Підтримуюча
терапія для
попередження
рецидиву криптококового
менінгіту у
дітей із
високим ризиком
його
розвитку:
доза
препарату
становить 6 мг/кг/добу
залежно від
ступеня
тяжкості захворювання.

Профілактика
кандидозів
у пацієнтів з
імунодефіцитом:
доза препарату
становить

3-12 мг/кг/добу
залежно від вираженості
та
тривалості
індукованої нейтропенії
(див. дози для
дорослих).

Пацієнти
літнього
віку.

Дозу
необхідно
підбирати
залежно від
стану
функцій
нирок (див.
нижче).

Пацієнти з
нирковою
недостатністю.

Флуконазол
виводиться
переважно із
сечею у
незміненому
стані. При
разовому
застосуванні
коригувати
дозу флуконазолу
не потрібно.
Пацієнтам
(включаючи
дітей) із
порушеннями
функції
нирок при
необхідності
багаторазового
застосування
препарату у
1-й день
лікування
слід
застосовувати
початкову
дозу 50-400 мг
залежно від
терапевтичних
показань. Після
цього добову
дозу (залежно
від
показання) слід
розраховувати
відповідно
до таблиці 1.

Таблиця
1

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

Відсоток
від
рекомендованої
дози

> 50

100 %

≤ 50 (без
діалізу)

50 %

Регулярний
діаліз

100 % після
кожного
діалізу

Пацієнти,
які перебувають
на
регулярному
діалізі, повинні
отримувати 100 %
рекомендованої
дози після
кожного
діалізу. У
день, коли
діаліз не
проводиться,
пацієнт
повинен
отримувати
дозу,
відкориговану
залежно від
кліренсу
креатиніну.

Пацієнти із
порушеннями
функції печінки.

Флуконазол слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам із
порушеннями
функції
печінки,
оскільки
інформації
щодо
застосування
флуконазолу
цій
категорії
пацієнтів
недостатньо (див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).

Діти.

Застосовувати
препарат
можна дітям
віком від 5 років.

Передозування.

Симптоми:
галюцинації
та
параноїдальна
поведінка.

Лікування:
симптоматичне
(у тому числі
промивання шлунка і
підтримуюча
терапія). Флуконазол
виводиться в
основному із
сечею, тому
форсований
діурез може
прискорити
виведення
препарату.
Сеанс
гемодіалізу
тривалістю
3 години
знижує
рівень флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Побічні
реакції.

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
агранулоцитоз,
лейкопенія, нейтропенія,
тромбоцитопенія.

З
боку імунної
системи:
анафілаксія.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади:
зниження
апетиту, гіпертригліцеридемія,
гіперхолестеринемія,
гіпокаліємія.

Психічні
порушення:
безсоння,
сонливість.

З
боку
нервової
системи:
головний
біль, судоми, запаморочення,
парестезії,
порушення/зміна смаку,
тремор.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату: вертиго.

З боку серця:
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу пірует,
подовження
інтервалу QT.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: біль у
черевній порожнині,
діарея,
нудота,
блювання,
запор, диспепсія,
метеоризм,
сухість у
роті.

Гепатобіліарні
розлади: підвищення
рівня аланінамінотрансферази,
аспартатамінотрансферази,
лужної
фосфатази; холестаз,
жовтяниця,
підвищення
рівня
білірубіну, печінкова
недостатність,
гепатоцелюлярний
некроз,
гепатит, гепатоцелюлярне
ураження.

З
боку шкіри та
підшкірної
тканини:
висипання,
свербіж,
медикаментозний
дерматит
(включаючи
фіксований
медикаментозний
дерматит),
кропив’янка,
підвищене
потовиділення,
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром Стівенса-Джонсона,
гострий генералізований
екзантематозний
пустульоз,
ексфоліативний
дерматит, ангіоневротичний
набряк,
набряк
обличчя,
алопеція.

З
боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини: міалгія.

Загальні
розлади та
реакції у
місці
введення:
підвищена
втомлюваність,
нездужання,
астенія,
гарячка.

Діти.

Частота
та характер
побічних
реакцій і відхилень
від норми
результатів
лабораторних
аналізів у
дітей, крім генітального
кандидозу,
співставні
з такими у
дорослих.

Термін
придатності. 4 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати  при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
4 таблетки у стрипі
або блістері;
по 1 стрипу
або блістеру
в картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

КУСУМ
ХЕЛТХКЕР ПВТ
ЛТД/

KUSUM HEALTHCARE PVT LTD.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Плот № М-3, Індор
Спешел Ікономік Зоун, Фейз-II, Пітампур, Діст. Дхар,
Мадхья Прадеш, Пін 454774,
Індія/

Piot No. M-3,
Indore Special Economik Zone, Phase-II, Pithampur, Distt. Dhar, Madhya Pradesh, Pin 454774, India