ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

Мефенамінка®

(Mefenamynкa)

Склад:

діюча
речовина: mefenamic acid;

1 таблетка
містить мефенамінової
кислоти 500 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
натрію
лаурилсульфат,
повідон,
кросповідон,
крохмаль
прежелатинізований,
кремнію
діоксид
колоїдний безводний,
целюлоза
мікрокристалічна,
тальк, магнію
стеарат,
опадрай 200
білий.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
подовженої
форми з
двоопуклою поверхнею,
з рискою,
вкриті
оболонкою
білого або
майже білого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Нестероїдні
протизапальні
та
протиревматичні
засоби. Фенамати.
Код АТХ М01А G01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Мефенамінова
кислота
– нестероїдний
протизапальний
засіб. Механізм
протизапальної
дії
обумовлений
здатністю
пригнічувати
синтез
медіаторів запалення
(простагландинів,
серотоніну,
кінінів та
ін.), знижувати
активність
лізосомальних
ферментів,
які беруть
участь у
запальній
реакції.
Мефенамінова
кислота
стабілізує
білкові
ультраструктури
та мембрани
клітин, зменшує
проникливість
судин,
порушує
процеси
окисного
фосфорилювання,
пригнічує
синтез
мукополісахаридів,
гальмує
проліферацію
клітин у
вогнищі
запалення,
підвищує
резистентність
клітин та
стимулює
загоєння ран.
Жарознижувальні
властивості
пов’язані зі
здатністю
гальмувати
синтез простагландинів
та впливати на
центр
терморегуляції.

Мефенамінова
кислота
стимулює
утворення
інтерферону.

У
механізмі
знеболювальної
дії, поряд із
впливом на
центральні
механізми
больової чутливості,
істотну роль
відіграє
місцевий
вплив на
вогнище
запалення та
здатність
гальмувати утворення
альгогенів
(кініни,
гістамін, серотонін).

Фармакокінетика.

Після
застосування
всередину
мефенамінова
кислота
швидко та
досить повно
всмоктується
у травному
тракті. Максимальна
концентрація
у крові
спостерігається
через 2–4
години після
прийому. Рівень
у крові
пропорційний
дозі.
Рівноважна
концентрація    (20 мкг/мл)
визначається
на 2 добу
застосування
(по 1 г
4
рази на добу).
Зв’язується
на 90 % з
альбумінами
крові. У
печінці
утворює метаболіти
шляхом
окиснювання,
гідролізу, глюкуронізації.
Період напіввиведення
(Т1/2)
становить 2–4
години.
Виводиться з
організму у
незміненому
вигляді та у
вигляді метаболітів
переважно
нирками (67 % дози), з
фекаліями (20–25 %).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Гострі
респіраторні
вірусні
інфекції та грип.

Біль низької
та середньої
інтенсивності:
м’язовий,
суглобовий,
травматичний,
зубний, головний
біль різної
етіології,
післяопераційний
і
післяпологовий
біль.

Первинна
дисменорея.
Дисфункціональні
менорагії, у
тому числі
спричинені
наявністю
внутрішньоматкових
контрацептивів,
за
відсутності
патології тазових
органів.

Запальні
захворювання
опорно-рухового
апарату:
ревматоїдний
артрит,
ревматизм, хвороба
Бехтерева.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
компонентів
лікарського
засобу.
Бронхоспазм,
набряк Квiнке,
риніт алергічного
типу на
мефенамінову
кислоту,
бронхіальна
астма або
кропив’янка
в анамнезі,
що виникли
після
застосування
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших
нестероїдних
протизапальних
засобів (НПЗЗ).
Одночасний
прийом
специфічних
інгібіторів
ЦОГ-2. Виразкова
хвороба
шлунка та
дванадцятипалої
кишки, у тому
числі в
анамнезі,
запальні захворювання
кишечника,
захворювання
органів
кровотворення,
тяжка
серцева
недостатність,
тяжкі
порушення
функції
печінки або
нирок,
шлунково-кишкові
кровотечі
або
перфорацiя, спричинені
прийомом НПЗЗ.
Лікування
болю після
операції
аортокоронарного
шунтування.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Супутнє
застосування
мефенамінової
кислоти з
іншими
лікарськими
засобами, які
зв’язуються
з білками
плазми крові,
може потребувати
корекції доз.

Тіамін,
піридоксину
гідрохлорид,
барбітурати,
похідні
фенотіазину,
наркотичні
аналгетики,
кофеїн,
димедрол:
підвищення
аналгетичного
ефекту
лікарського
засобу.

При сумісному застосуванні мефенамінової кислоти та метотрексату посилюються токсичні ефекти метотрексату.

Антигіпертензивні
засоби
(інгібітори АПФ і
антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ):
зниження антигіпертензивного ефекту,
підвищення
ризику
ниркової
недостатності,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку. Пацієнти
повинні
вживати
достатню
кількість
рідини. Також
необхідно
оцінити
функцію нирок
на початку
лікування та
під час
супутньої
терапії.

Ацетилсаліцилова
кислота
(аспірин): дані
експериментальних
досліджень
свідчать про
те, що при
супутньому
застосуванні
мефенамінова
кислота може
пригнічувати
антиагрегантну
дію низьких
доз аспірину
і, отже, може
знижувати
ефективність
профілактичного
лікування
серцево-судинних
захворювань
аспірином.
Однак через
обмеження цих
експериментальних
даних і
невизначеність
щодо екстраполяції
даних ex vivo
на клінічну
ситуацію
не можна
зробити чітких
висновків
стосовно
впливу
мефенамінової
кислоти при
її
регулярному
застосуванні.

Діуретики:
зниження сечогінного ефекту. Діуретики можуть збільшувати нефротоксичність НПЗЗ.

Серцеві глікозиди: НПЗЗ можуть
посилити серцеву недостатність,
зменшити
швидкість
клубочкової
фільтрації та
підвищити рівень серцевих глікозидів у плазмі
крові.

Циклоспорин: підвищення ризику розвитку нефротоксичності.

Міфепристон: НПЗЗ не
слід приймати
протягом 8–12 днів після прийому міфепристону –
НПЗЗ можуть знижувати дію міфепристону.

Кортикостероїди:
підвищення ризику розвитку шлунково-кишкових
виразок і
кровотеч.

Антиагреганти і
селективні інгібітори зворотного
захоплення серотоніну:
підвищення ризику шлунково-кишкових
кровотеч.

Фторхінолони: НПЗЗ підвищують
ризик розвитку
судом.

Аміноглікозиди: НПЗЗ підвищують
ризик розвитку
нефротоксичного
ефекту.

Такролімус: можливе
підвищення ризику розвитку
нефротоксичного
ефекту.

Зидовудин: НПЗЗ
підвищують
ризик розвитку
гематологічної
токсичності.
Підвищується
ризик крововиливу
в суглоби
і гематоми
у ВІЛ-позитивних
хворих на
гемофілію, які
одночасно отримують
лікування зидовудином.

Препарати літію: зниження
виведення літію та
підвищення ризику розвитку літієвої токсичності. Пацієнти,
які
приймають
мефенамінову
кислоту і
препарати
літію,
повинні
перебувати
під
ретельним
медичним
наглядом для
своєчасного
виявлення
ознак
розвитку
літієвої токсичності.

Мефенамінова
кислота
підвищує
активність пероральних
антикоагулянтів,
тому при їх
одночасному
застосуванні
підвищується
ризик
виникнення
кровотеч. Одночасне
застосування
мефенамінової
кислоти з
пероральними
антикоагулянтами
потребує
ретельного
контролю
протромбінового
часу. НПЗЗ із
варфарином
або
гепарином слід
застосовувати
з особливою
обережністю
та під
обов’язковим
медичним
наглядом.

Пероральні
гіпоглікемічні
засоби: інгібування
метаболізму
препаратів
сульфонілсечовини,
подовження
періоду
напіввиведення
та
підвищення
ризику
гіпоглікемії.

Одночасне
застосування
з іншими НПЗЗ підвищує
протизапальний
ефект та
ймовірність
виникнення
побічних
явищ з боку
шлунково-кишкового
тракту.

Особливості
застосування.

Побічні
реакції мефенамінової
кислоти
можуть бути
зведені до
мінімуму при застосуванні
найнижчої
ефективної
дози протягом
найкоротшого
періоду часу.

При
тривалому
лікуванні
мефенаміновою
кислотою
пацієнти
повинні
перебувати
під постійним
медичним
наглядом
щодо появи дисфункції
печінки,
висипань, дискразії
крові або
діареї. При виявленні
розвитку
будь-якого з
цих патологічних
станів, симптомів
слід негайно
припинити
лікування.

Тривале
застосування
препарату
для лікування
головного
болю може
призвести до
його
посилення. У
такому разі
слід
припинити лікування
та
звернутися
за
консультацією
до лікаря.

Мефенамінову
кислоту слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам,
зневодненим
внаслідок
блювання,
діареї або
підвищеного
діурезу,
пацієнтам із нирковою
недостатністю,
особливо
пацієнтам
літнього
віку.

Пацієнти
літнього
віку мають
підвищену частоту
побічних
реакцій,
пов’язаних
із застосуванням
НПЗЗ,
особливо
щодо
шлунково-кишкової
кровотечі і
перфорації,
які можуть
призвести до летального
наслідку. Лікарський
засіб слід
застосовувати
у найнижчій
ефективній
дозі
протягом
найкоротшого
періоду часу.
Протягом
терапії НПЗЗ
необхідно
контролювати
стан шлунково-кишкового
тракту щодо
виникнення можливих
порушень,
особливо це
стосується
шлунково-кишкової
кровотечі.
Слід з обережністю
застосовувати
мефенамінову
кислоту
пацієнтам
літнього
віку зі зневодненням
та
захворюваннями
нирок. Повідомлялося
про випадки неолігуричної
ниркової
недостатності
та
проктоколіту,
що
реєструвалися
переважно у пацієнтів
літнього
віку, які не припинили
застосування
мефенамінової
кислоти
після появи
діареї.

Прийом
мефенамінової
кислоти може
призвести до розладів
з боку
шлунково-кишкового
тракту
(наприклад,
до діареї).
Вони можуть
виникати як
одразу після
застосування
лікарського
засобу, так і
після
довготривалого
прийому. Якщо такі
симптоми
виникли,
необхідно
припинити
застосування
лікарського
засобу.

Лікарський
засіб з
обережністю
призначати
хворим при
наявності
гострої
серцево-судинної
недостатності,
артеріальної
гіпертензії, ішемічної хвороби серця.

Лікарський
засіб з
обережністю
призначати хворим
на
епілепсію.

Слід
з обережністю
застосовувати
мефенамінову
кислоту
пацієнтам із бронхіальною
астмою (у т. ч. в анамнезі),
оскільки
повідомлялося,
що НПЗЗ у таких
пацієнтів
прискорюють
розвиток бронхоспазму.

Застосування
НПЗЗ може
призвести до дозозалежного
зниження
синтезу
простагландинів
і
провокувати
розвиток
ниркової
недостатності.
Найвищій
ризик
розвитку
даної
реакції
мають пацієнти
з порушеннями
функції
нирок,
печінки,
серцевою
недостатністю,
пацієнти, які
приймають
діуретики, та
пацієнти
літнього
віку. У таких
пацієнтів
необхідно
контролювати
функцію
нирок.

При
застосуванні
мефенамінової
кислоти
можливі
помірні
порушення функції
печінки та
нирок.
Пацієнтам, у
яких виникли
такі
порушення,
прийом лікарського
засобу слід
припинити.
Пацієнти, які
застосовують
мефенамінову
кислоту
тривалий час,
мають
перебувати
під наглядом
лікаря у зв’язку
з можливістю
виникнення
порушень
функції печінки
та нирок.

При
помірних
порушеннях
функції
печінки або
нирок
спеціальних
рекомендацій
щодо застосування
лікарського
засобу немає.

Дані
клінічних
досліджень
та
епідеміологічні
дані
свідчать, що
застосування
деяких НПЗЗ
(особливо у високих
дозах і
протягом
тривалого
часу) може
бути
пов’язане із
незначним
збільшенням
ризику
розвитку
артеріальних
тромботичних
подій
(наприклад,
інфаркту
міокарда або
інсульту).
Недостатньо
даних для
виключення
такого
ризику у разі
застосування
мефенамінової
кислоти.

При
необхідності
застосування
мефенамінової
кислоти
пацієнтам із
серцево-судинними
і
церебро-васкулярними
захворюваннями
слід
звернутися
за консультацією
до лікаря.
Під час лікування
не можна
збільшувати
рекомендовану
дозу або
тривалість
лікування.
Пацієнтам із неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою
недостатністю,
діагностованою
ішемічною
хворобою
серця, захворюваннями
периферичних
артерій та/або
цереброваскулярними
захворюваннями
лікування
мефенаміновою
кислотою
може
призначати
лікар тільки
після
ретельного
аналізу
співвідношення
користь/ризик.
Для пацієнтів
із наявністю
в анамнезі
артеріальної
гіпертензії
та/або
застійної
серцевої
недостатності
легкого або
помірного
ступеня
тяжкості
необхідним є проведення
відповідного
обстеження
та отримання
рекомендацій
лікаря,
оскільки у зв’язку
із застосуванням
НПЗЗ були
зареєстровані
випадки
затримки
рідини та
набряків.
Пацієнтам із факторами
ризику
серцево-судинних
ускладнень
(такими як
артеріальна
гіпертензія,
гіперліпідемія,
цукровий
діабет, паління)
довготривале
лікування
мефенаміновою
кислотою
може
призначати
лікар після
ретельного
аналізу
співвідношення
користь/ризик.

Слід
з обережністю
застосовувати
мефенамінову
кислоту
пацієнтам з внутрішньочерепним
крововиливом
та
геморагічним
діатезом через
здатність
НПЗЗ
пригнічувати
функцію тромбоцитів.

Існують
повідомлення
про випадки
потенційно
летальних
шлунково-кишкових
кровотеч,
виразок або
перфорацій,
які виникали
на будь-якому
етапі
лікування
НПЗЗ
незалежно від
наявності
попереджувальних
симптомів або
тяжких
розладів з боку
шлунково-кишкового
тракту в анамнезі.
Паління та
вживання
алкоголю є
додатковими
факторами
ризику.

НПЗЗ слід приймати
з обережністю
пацієнтам,
які мають в анамнезі захворювання
шлунково-кишкового
тракту (виразковий
коліт,
хвороба Крона),
оскільки
можливе
загострення захворювання. Якщо
застосування
мефенамінової
кислоти
призвело до
шлунково-кишкових
кровотеч або перфорації,
лікування
препаратом
необхідно
відмінити.

Пацієнти
літнього
віку зазвичай
мають
підвищений
ризик
розвитку побічних
ефектів з
боку
шлунково-кишкового
тракту, особливо
шлунково-кишкових
кровотеч та перфорації,
які можуть
призвести до
летального
наслідку,
тому розпочинати
лікування потрібно
з найменшого дозування.

Ризик
розвитку
шлунково-кишкової
кровотечі,
виразки або
перфорації
підвищується
зі збільшенням
дози НПЗЗ, у
разі
наявності виразки
в анамнезі,
особливо
якщо вона
була ускладнена
кровотечею
або
перфорацією,
та у пацієнтів
літнього
віку.
Пацієнтам з ризиком
розвитку шлунково-кишкової
кровотечі,
таким як
пацієнти
літнього
віку, а також
пацієнтам,
які одночасно
приймають
низькі дози
ацетилсаліцилової
кислоти
(аспірину)
або інші лікарські
засоби, які
можуть
збільшувати
ризик для
шлунково-кишкового
тракту, слід
звернутися
до лікаря
щодо
можливості
застосування
комбінованого
лікування з
препаратами
протективної
дії
(наприклад,
мізопростолом
або
інгібіторами
протонної
помпи).

Пацієнти
із
системним
червоним вовчаком
і змішаними
захворюваннями
сполучної
тканини
мають підвищений
ризик виникнення
асептичного
менінгіту.

Мефенамінову
кислоту слід
з
обережністю призначати
пацієнтам з
високим
ризиком
виникнення серйозних
шкірних
реакцій, серед
яких
ексфоліативний
дерматит,
синдром Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз. Прийом мефенамінової
кислоти необхідно
припинити
при першій
появі шкірного
висипу,
пошкодження слизової оболонки
або при будь-якому
іншому прояві гіперчутливості.

При
довготривалому
застосуванні
лікарського
засобу
необхідно
проводити
моніторинг
показників крові,
оскільки
мефенамінова
кислота може спричинити
патологічні
зміни з боку
крові. При
виникненні
проявів
будь-якої
дискразії
необхідно
припинити
терапію
лікарським
засобом.

Слід
дотримуватись
обережності
при супутньому
застосуванні
мефенамінової
кислоти пацієнтам,
які
отримують
супутню
терапію лікарськими
засобами, що
збільшують
ризик гастротоксичності
або
кровотечі,
такими як
кортикостероїди,
антикоагулянти
(наприклад,
варфарин), селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну або
антитромбоцитарні
засоби.

Існують
обмежені
дані, що
лікарські
засоби, які
пригнічують
синтез
циклооксигенази/простагландину,
можуть
погіршувати
жіночу
фертильність,
впливаючи на овуляцію.
Цей процес є
оборотним
після
припинення лікування. Прийом мефенамінової
кислоти
може призвести
до
порушення жіночої фертильності
та не
рекомендується
жінкам, які намагаються
завагітніти. При
застосуванні
жінками при
симптомах дисменореї
і менорагії
та
відсутності
лікувального
ефекту необхідно
звернутися
до лікаря.

Мефенамінову
кислоту слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам з
повільним
метаболізмом
за участю CYP2C9, а
також
пацієнтам, у яких
очікується
повільний
метаболізм за
участю CYP2C9, з огляду
на метаболізм
інших
субстратів CYP2C9,
оскільки у таких
пацієнтів
можливі
аномально
високі рівні
мефенамінової
кислоти у плазмі
крові
внаслідок
зниження
метаболічного
кліренсу.

Важлива
інформація
про
допоміжні
речовини.

Якщо у Вас
встановлено
непереносимість
деяких
цукрів,
проконсультуйтеся
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб.

Цей
лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль (23 мг)/дозу
натрію, тобто
практично
вільний від
натрію.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Лікарський
засіб не
застосовують
жінкам у
період
вагітності
або
годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Слід
бути
обережними при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
механізмами,
що потребує
підвищеної
уваги, оскільки
іноді
застосування
лікарського
засобу може
спричинити сонливість,
нечіткість
зору, судоми.

Спосіб
застосування
та дози.

Застосовувати
лікарський
засіб слід
під наглядом
лікаря, який
визначає
дозу та тривалість
лікування.
Застосовують
всередину. Лікарський
засіб слід
приймати
після їди.

Дорослим і
дітям віком
від 12 років
призначають
по 250–500 мг 3–4
рази на день.
За
показаннями
та при хорошій
переносимості
добову дозу
підвищують
до максимальної
– 3000 мг, після
досягнення
терапевтичного
ефекту дозу
знижують до 1000
мг/добу.

Дітям віком
від 5 до 12 років
– по 250 мг 3–4
рази на день.

Курс
лікування
при
захворюваннях
суглобів
може тривати
від 20 днів до 2
місяців і більше.
При
лікуванні
больового
синдрому курс
терапії
триває до 7
днів.

Діти.

Лікарський
засіб
протипоказаний
дітям віком
до 5 років.

Передозування.

Симптоми: біль в
епігастральній
ділянці,
нудота, блювання,
сонливість. У
тяжких
випадках –
шлунково-кишкові
кровотечі,
пригнічення
дихання,
артеріальна
гіпертензія,
посмикування
окремих груп
м’язів, кома.

Лікування:
специфічний
антидот відсутній.
Промивання шлунка
суспензією
активованого
вугілля. Підлуження
сечі,
форсований
діурез. Симптоматична
терапія.
Гемосорбція
та гемодіаліз
малоефективні
через міцне
зв’язування
мефенамінової
кислоти з
білками
крові.

Побічні
реакції.

З
боку органів
зору: порушення
зору,
оборотна
втрата
здатності
розрізняти
кольори,
подразнення
очей.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату: дзвін у
вухах,
оталгiя.

З
боку
респіраторної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння:
диспное,
бронхоспазм.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: біль в
епігастральній
ділянці,
анорексія, печія,
нудота,
метеоризм,
блювання,
ентероколiт,
коліт, загострення
коліту та
хвороби
Крона, гастрит,
гепатотоксичність,
стеаторея,
холестатична
жовтяниця,
гепатит,
панкреатит,
гепаторенальний
синдром, геморагiчний
гастрит,
пептична
виразка з
кровотечею чи
без неї.
Шлунково-кишкові
кровотечі,
перфорація
або
шлунково-кишкова
кровотеча,
іноді з
летальним
наслідком,
особливо у пацієнтів
літнього
віку,
диспепсія,
запор,
діарея.

З
боку нирок та
сечовидільної
системи:
дизурія,
цистит.
Порушення
функції
нирок, альбумінурія,
гематурія,
олігурія або
поліурія,
ниркова
недостатнiсть,
включаючи
некроз
сосочків,
гострий
iнтерстицiальний
нефрит,
нефротичний
синдром,
алергічний
гломерулонефрит,
гiпонатрiємiя, гiперкалiємiя.

З
боку
нервової
системи:
сонливість
або безсоння,
слабкість,
дратівливість,
збудження,
головний
біль, затуманення
зору, судоми,
неврит
зорового
нерва,
парестезії,
запаморочення,
ригідність
потиличних
м’язів, лихоманка,
втрата
орієнтації.

З боку
психіки: сплутаність
свідомості,
депресія,
галюцинації.

З
боку
серцево-судинної
системи:
артеріальна
гіпертензія,
аритмія,
рідко – застійна
серцева
недостатність,
периферичні
набряки,
синкопе,
артеріальна
гіпотензія,
серцебиття,
задишка, тромботичні
ускладнення
(наприклад,
інфаркт
міокарда або
інсульт).

З
боку крові та
лімфатичної
системи:
апластична
анемія, аутоiмунна
гемолiтична
анемiя,
подовження
часу
кровотечі,
еозинофілія, лейкопенія,
тромбоцитопенія,
зниження гематокриту,
тромбоцитопенічна
пурпура, агранулоцитоз,
нейтропенія,
панцитопенія,
гiпоплазiя кiсткового
мозку.

З
боку імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
включаючи
шкірні висипи,
шкірний
свербіж,
набряк
обличчя,
алергічний
ринiт, ангiоневротичний
набряк,
набряк
гортанi,
синдром Стiвенса-Джонсона,
токсичний епiдермальний
некролiз, мультиформна
еритема,
кропив’янка,
бульозний
пемфiгус, фоточутливість,
астма,
анафілаксія.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: пурпура,
шкірні висипи,
шкірний
свербіж,
мультиформна
еритема, кропив’янка,
бульозний
пемфiгус.

Лабораторні
показники: порушення
толерантностi
до глюкози у
пацiєнтiв,
хворих на
цукровий дiабет,
позитивна
реакція у
деяких
тестах на
наявність
мефенамінової
кислоти та її
метаболітів
у жовчі та
сечі.
Підвищення
рівня
печінкових
ферментів у плазмі
крові.

Інші:
асептичний
менiнгiт, пітливість,
підвищена
втомлюваність,
нездужання,
поліорганна
недостатність,
гіпертермія.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливою
процедурою.
Це дозволяє
продовжувати
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
для
відповідного
лікарського
засобу. Медичним
працівникам необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
через
національну
систему повідомлень.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
контурній
чарунковій
упаковці; по 1
або по 2
контурні
чарункові
упаковки в
пачці.

Категорія
відпуску. Без
рецепта.

Виробник.
ПрАТ
«Фармацевтична
фірма
«Дарниця».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Україна, 02093, м.
Київ, вул.
Бориспiльська,
13.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

Мефенаминка

(Mefenamynкa)

Состав:

действующее
вещество: mefenamic acid;

1 таблетка
содержит
мефенаминовой
кислоты 500 мг;

вспомогательные
вещества: лактозы
моногидрат,
натрия
лаурилсульфат,
повидон,
кросповидон,
крахмал
прежелатинизированный,
кремния
диоксид
коллоидный
безводный,
целлюлоза
микрокристаллическая,
тальк, магния
стеарат,
опадрай 200
белый.

Лекарственная
форма.
Таблетки,
покрытые
оболочкой.

Основные
физико-химические
свойства: таблетки
удлиненной
формы с
двояковыпуклой
поверхностью,
с риской,
покрытые
оболочкой
белого или
почти белого
цвета.

Фармакотерапевтическая
группа. Нестероидные
противовоспалительные
и противоревматические
средства. Фенамати.
Код АТХ М01А G01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Мефенаминовая
кислота –
нестероидное
противовоспалительное
средство.
Механизм противовоспалительного
действия
обусловлен
способностью
угнетать
синтез медиаторов
воспаления
(простагландинов,
серотонина,
кининов и др.),
снижать
активность
лизосомальных
ферментов,
которые
принимают
участие в
воспалительной
реакции.
Мефенаминовая
кислота стабилизирует
белковые
ультраструктуры
и мембраны
клеток,
уменьшает
проницаемость
сосудов,
нарушает
процессы
окислительного
фосфорилирования,
угнетает
синтез
мукополисахаридов,
тормозит
пролиферацию
клеток в
очаге
воспаления,
повышает
резистентность
клеток и стимулирует
заживление
ран.
Жаропонижающие
свойства
связаны со
способностью
тормозить
синтез
простагландинов
и влиять на
центр
терморегуляции.

Мефенаминовая
кислота
стимулирует
образование
интерферона.

В
механизме
обезболивающего
действия, наряду
с влиянием на
центральные
механизмы болевой
чувствительности,
существенную
роль играет
местное
влияние на
очаг воспаления
и
способность
тормозить образование
альгогенов
(кинины,
гистамин, серотонин).

Фармакокинетика.

После
приема
внутрь
мефенаминовая
кислота
быстро и
достаточно
полно
всасывается в
пищеварительном
тракте.
Максимальная
концентрация
в крови
наблюдается
через 2–4 часа
после приема.
Уровень в
крови
пропорционален
дозе.
Равновесная
концентрация (20 мкг/мл)
определяется
на 2 сутки
применения (по 1
г 4
раза в сутки).
Связывается
на 90 % с
альбуминами
крови. В
печени
образует
метаболиты
путем
окисления,
гидролиза,
глюкуронизации.
Период полувыведения
(Т1/2)
составляет
2–4 часа.
Выводится из
организма в
неизмененном
виде и в виде
метаболитов преимущественно
почками (67 % дозы), с
фекалиями (20–25 %).

Клинические
характеристики.

Показания.

Острые
респираторные
вирусные
инфекции и
грипп.

Боль
низкой и
средней
интенсивности:
мышечная, суставная,
травматическая,
зубная,
головная
боль разной
этиологии,
послеоперационная
и
послеродовая
боль.

Первичная
дисменорея.
Дисфункциональные
меноррагии, в
том числе
вызванные
наличием
внутриматочных
контрацептивов,
при
отсутствии
патологии
тазовых органов.

Воспалительные
заболевания
опорно-двигательного
аппарата:
ревматоидный
артрит, ревматизм,
болезнь
Бехтерева.

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность
к компонентам
лекарственного
средства.
Бронхоспазм, отек
Квинке, ринит
аллергического
типа на
мефенаминовую
кислоту,
бронхиальная
астма или
крапивница в
анамнезе,
возникшие
после
применения
ацетилсалициловой
кислоты или
других
нестероидных
противовоспалительных
средств (НПВС).
Одновременный
прием
специфических
ингибиторов
ЦОГ-2.
Язвенная
болезнь желудка
и
двенадцатиперстной
кишки, в том
числе в
анамнезе,
воспалительные
заболевания
кишечника,
заболевания
органов
кроветворения,
тяжелая
сердечная
недостаточность,
тяжелые
нарушения
функции
печени или почек,
желудочно-кишечные
кровотечения
или перфорация,
вызванные
приемом НПВС.
Лечение боли
после
операции
аортокоронарного
шунтирования.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Одновременное
применение
мефенаминовой
кислоты с
другими
лекарственными
средствами,
которые
связываются
с белками
плазмы крови,
может
требовать
коррекции
доз.

Тиамин,
пиридоксина
гидрохлорид,
барбитураты,
производные
фенотиазина,
наркотические
аналгетики,
кофеин,
димедрол: повышение
аналгетического
эффекта
лекарственного
средства. При
совместном
применении
мефенаминовой
кислоты и метотрексата
усиливаются
токсические
эффекты
метотрексата.

Антигипертензивные
средства
(ингибиторы
АПФ и
антагонисты
рецепторов
ангиотензина II):
снижение
антигипертензивного
эффекта, повышение
риска
почечной
недостаточности,
особенно у
пациентов
пожилого
возраста.
Пациенты
должны
употреблять
достаточное
количество
жидкости.
Также
необходимо
оценить
функцию почек
в начале
лечения и при
сопутствующей
терапии.

Ацетилсалициловая
кислота
(аспирин):
данные
экспериментальных
исследований
свидетельствуют
о том, что при
одновременном
применении
мефенаминовая
кислота может
подавлять
антиагрегантное
действие низких
доз аспирина
и,
следовательно,
может
снижать
эффективность
профилактического
лечения
сердечно-сосудистых
заболеваний
аспирином.
Однако из-за
ограничений
этих
экспериментальных
данных и
неопределенности
относительно
экстраполяции
данных ex
vivo на
клиническую
ситуацию
нельзя
сделать четких
выводов
относительно
влияния мефенаминовой
кислоты при
ее
регулярном
применении.

Диуретики: снижение
мочегонного
эффекта.
Диуретики могут
увеличивать
нефротоксичность
НПВС.

Сердечные
гликозиды: НПВС могут
усилить
сердечную
недостаточность,
уменьшить
скорость
клубочковой
фильтрации и
повысить
уровень
сердечных
гликозидов в
плазме крови. Циклоспорин:
повышение
риска
развития
нефротоксичности.

Мифепристон: НПВС не
следует
принимать в
течение 8–12
дней после
приема
мифепристона –
НПВС могут
снижать
действие
мифепристона.

Кортикостероиды: повышение
риска
развития
желудочно-кишечных
язв и кровотечений.

Антиагреганты
и
селективные
ингибиторы обратного
захвата
серотонина: повышение
риска
желудочно-кишечных
кровотечений.

Фторхинолоны: НПВС
повышают
риск
развития
судорог.

Аминогликозиды: НПВС
повышают
риск развития
нефротоксического
эффекта.

Такролимус: возможно
повышение
риска
развития
нефротоксического
эффекта.

Зидовудин: НПВС
повышают
риск
развития
гематологической
токсичности.
Повышается
риск
кровоизлияния
в суставы и
гематомы у
ВИЧ-положительных
больных гемофилией,
которые
одновременно
получают
лечение
зидовудином.

Препараты
лития:
снижение
выведения
лития и
повышение
риска
развития
литиевой
токсичности. Пациенты,
принимающие
мефенаминовую
кислоту и
препараты
лития, должны
находиться под
тщательным
медицинским
наблюдением
для
своевременного
выявления
признаков
развития
литиевой токсичности.

Мефенаминовая
кислота
повышает
активность пероральных
антикоагулянтов,
поэтому при
их
одновременном
применении повышается
риск
возникновения
кровотечений.
Одновременное
применение
мефенаминовой
кислоты с
пероральными
антикоагулянтами
требует тщательного
контроля
протромбинового
времени. НПВС
с варфарином
или
гепарином следует
принимать с
особой
осторожностью
и под
обязательным
медицинским
наблюдением.

Пероральные
гипогликемические
средства: ингибирование
метаболизма
препаратов
сульфонилмочевины,
удлинение
периода полувыведения
и повышение риска
гипогликемии.

Одновременное
применение с
другими НПВС
повышает
противовоспалительный
эффект и
вероятность
возникновения
побочных явлений
со стороны
желудочно-кишечного
тракта.

Особенности
применения.

Побочные реакции
мефенаминовой
кислоты
могут быть
сведены к
минимуму при применении
наинизшей
эффективной дозы
в течение
кратчайшего
периода
времени.

При
длительном
лечении
мефенаминовой
кислотой
пациенты
должны
находиться под
постоянным
контролем
относительно
появления
дисфункции
печени,
высыпаний, дискразии
крови или
диареи. При
обнаружении развития
любого из
этих
патологических
состояний,
симптомов
следует
немедленно прекратить
лечение.

Длительное
применение
препарата
для лечения
головной
боли может
привести к
его усилению.
В таком
случае
следует
прекратить лечение
и обратиться
за
консультацией
к врачу.
Мефенаминовую
кислоту
следует
применять с
осторожностью
пациентам,
обезвоженным
вследствие
рвоты, диареи
или
повышенного
диуреза,
пациентам с
почечной
недостаточностью,
особенно у
пациентов
пожилого
возраста.

Пациенты
пожилого
возраста
имеют повышенную
частоту
побочных
реакций,
связанных с
приемом НПВС,
особенно в
отношении
желудочно-кишечного
кровотечения
и перфорации,
которые
могут
привести к
летальному
исходу. Лекарственное
средство
следует
применять в наинизшей
эффективной
дозе в течение
кратчайшего
периода
времени. В
течение
терапии НПВС
необходимо
контролировать
состояние
желудочно-кишечного
тракта
относительно
возникновения
возможных
нарушений,
особенно это касается
желудочно-кишечного
кровотечения.
Следует с
осторожностью
применять мефенаминовую кислоту
пациентам
пожилого
возраста с обезвоживанием
и
заболеваниями
почек. Сообщалось
о случаях неолигурической
почечной
недостаточности
и
проктоколита,
что
регистрировались
преимущественно
у пациентов
пожилого
возраста, которые
не
прекратили
применение
мефенаминовой
кислоты
после
появления
диареи.

Прием
мефенаминовой
кислоты
может привести
к
расстройствам
со стороны
желудочно-кишечного
тракта
(например, к
диарее). Они
могут
возникать
как сразу после
применения
лекарственного
средства, так
и после
длительного
приема. Если
такие симптомы
возникли,
необходимо
прекратить
применение лекарственного
средства.

Лекарственное
средство с
осторожностью
назначать
больным при
наличии
острой
сердечно-сосудистой
недостаточности,
артериальной
гипертензии,
ишемической
болезни
сердца.

Лекарственное
средство с
осторожностью
назначать
больным
эпилепсией.

Следует с
осторожностью
применять
мефенаминовую
кислоту
пациентам с
бронхиальной
астмой (в т. ч. в
анамнезе),
поскольку
сообщалось, что
НПВС у таких
пациентов
ускоряют
развитие
бронхоспазма.

Применение
НПВС может
привести к
дозозависимому
снижению
синтеза
простагландинов
и
провоцировать
развитие почечной
недостаточности.
Самый
высокий риск
развития
данной
реакции
имеют
пациенты с
нарушениями
функции
почек,
печени,
сердечной
недостаточностью,
пациенты,
которые
принимают
диуретики, и
пациенты
пожилого
возраста. У таких
пациентов
необходимо
контролировать
функцию
почек.

При
применении
мефенаминовой
кислоты возможные
умеренные
нарушения
функции
печени и почек.
Пациентам, у
которых
возникли
такие нарушения,
прием
лекарственного
средства следует
прекратить.
Пациенты, применяющие
мефенаминовую
кислоту
длительное
время, должны
находиться
под
наблюдением
врача в связи
с возможностью
возникновения
нарушений
функции печени
и почек.

При
умеренных
нарушениях
функции
печени или
почек
специальных
рекомендаций
по применению
лекарственного
средства нет.

Данные
клинических
исследований
и эпидемиологические
данные
свидетельствуют,
что
применение
некоторых
НПВС
(особенно в
высоких
дозах и в
течение
длительного
времени)
может быть
связано с
незначительным
увеличением
риска
развития артериальных
тромботических
событий
(например,
инфаркта
миокарда или
инсульта).
Недостаточно
данных для
исключения
такого риска
в случае
применения
мефенаминовой
кислоты.

При
необходимости
применения
мефенаминовой
кислоты
пациентам с
сердечно-сосудистыми
и цереброваскулярными
заболеваниями
следует
обратиться
за
консультацией
к врачу. Во время
лечения
нельзя
увеличивать
рекомендуемую
дозу или
продолжительность
лечения.
Пациентам с
неконтролируемой
артериальной
гипертензией,
застойной
сердечной
недостаточностью,
диагностированной
ишемической
болезнью
сердца,
заболеваниями
периферических
артерий и/или
цереброваскулярными
заболеваниями
лечение
мефенаминовой
кислотой
может
назначать врач
только после
тщательного
анализа соотношения
польза/риск.
Для
пациентов с
наличием в
анамнезе
артериальной
гипертензии
и/или
застойной
сердечной
недостаточности
легкой или
умеренной
степени
тяжести необходимо
проведение
соответствующего
обследования
и получения
рекомендаций
врача,
поскольку в
связи с
приемом НПВС
были зарегистрированы
случаи
задержки
жидкости и
отеков. Пациентам
с факторами
риска
сердечно-сосудистых
осложнений
(такими как
артериальная
гипертензия,
гиперлипидемия,
сахарный диабет,
курение)
длительное
лечение
мефенаминовой
кислотой
может
назначать
врач после
тщательного
анализа
соотношения
польза/риск.

Следует с
осторожностью
применять
мефенаминовую
кислоту
пациентам с
внутричерепным
кровоизлиянием
и
геморрагическим
диатезом из-за способности НПВС подавлять
функцию
тромбоцитов.

Имеются
сообщения о
случаях
потенциально
летальных
желудочно-кишечных
кровотечений,
язв или
перфораций,
которые
возникали на
любом этапе
лечения НПВС
независимо
от наличия
предупредительных
симптомов
или тяжелых
нарушений со
стороны
желудочно-кишечного
тракта в
анамнезе.
Курение и
употребление
алкоголя
являются
дополнительными
факторами
риска.

НПВС
следует
принимать с
осторожностью
пациентам,
имеющим в
анамнезе
заболевания желудочно-кишечного
тракта
(язвенный колит,
болезнь
Крона),
поскольку
возможно
обострение
заболевания. Если
применение
мефенаминовой
кислоты
привело к
желудочно-кишечным
кровотечениям
или
перфорации,
лечение препаратом
необходимо
отменить.

Пациенты
пожилого
возраста
обычно имеют повышенный
риск
развития
побочных
эффектов со
стороны
желудочно-кишечного
тракта, особенно
желудочно-кишечных
кровотечений
и перфорации,
которые
могут
привести к
летальному
исходу,
поэтому
начинать
лечение
нужно с
наименьшей
дозировки.

Риск
развития
желудочно-кишечного
кровотечения,
язвы или
перфорации
повышается с увеличением
дозы НПВС,
при наличии
язвы в
анамнезе,
особенно
если она была
осложненная
кровотечением
или
перфорацией,
и у пациентов
пожилого
возраста.
Пациентам с
риском
развития
желудочно-кишечного
кровотечения,
таким как
пациенты
пожилого
возраста, а
также
пациентам,
которые
одновременно
принимают
низкие дозы
ацетилсалициловой
кислоты
(аспирина)
или другие лекарственные
средства,
которые
могут
увеличивать
риск для
желудочно-кишечного
тракта,
следует
обратиться к
врачу
относительно
возможности
применения
комбинированного
лечения с
препаратами
протективного
действия
(например,
мизопростолом
или
ингибиторами
протонной
помпы).

Пациенты
с системной
красной
волчанкой и смешанными
заболеваниями
соединительной
ткани имеют
повышенный
риск
возникновения
асептического
менингита.

Мефенаминовую
кислоту
следует с
осторожностью
назначать
пациентам с высоким
риском
возникновения
серьезных кожных
реакций, среди
которых
эксфолиативный
дерматит,
синдром
Стивенса-Джонсона
и токсический
эпидермальный
некролиз.
Прием
мефенаминовой
кислоты
необходимо прекратить
при первом
появлении
кожной сыпи,
повреждения
слизистой
оболочки или
при любом
другом проявлении
гиперчувствительности.

При
длительном
применении лекарственного
средства
необходимо
проводить
мониторинг
показателей
крови,
поскольку
мефенаминовая
кислота
может вызвать
патологические
изменения со
стороны крови.
При
возникновении
проявлений
любой дискразии
необходимо
прекратить
терапию
лекарственным
средством.

Следует
соблюдать
осторожность
при одновременном
применении
мефенаминовой
кислоты
пациентам,
получающим
терапию
лекарственными
средствами, которые
увеличивают
риск
гастротоксичности
или кровотечения,
такими как
кортикостероиды,
антикоагулянты
(например,
варфарин),
селективные
ингибиторы
обратного
захвата серотонина
или
антитромбоцитарные
средства.

Существуют
ограниченные
данные, что лекарственные
средства,
которые
подавляют
синтез
циклооксигеназы/простагландина,
могут
ухудшать
женскую
фертильность,
влияя на
овуляцию.
Этот процесс
является обратимым
после
прекращения
лечения. Прием
мефенаминовой
кислоты
может привести
к нарушению
женской
фертильности
и не рекомендуется
женщинам,
которые
пытаются забеременеть.
При
применении
женщинами
при
симптомах дисменореи
и меноррагии
и отсутствии
лечебного
эффекта
необходимо
обратиться к
врачу.

Мефенаминовую
кислоту
следует
применять с
осторожностью
пациентам с
медленным
метаболизмом
с участием CYP2C9,
а также пациентам,
у которых
ожидается
медленный
метаболизм с
участием CYP2C9,
учитывая
метаболизм
других
субстратов CYP2C9, поскольку
у таких
пациентов
возможные аномально
высокие уровни
мефенаминовой
кислоты в
плазме крови
вследствие
снижения
метаболического
клиренса.

Важная
информация о
вспомогательных
веществах.

Если
у Вас
установлена
непереносимость
некоторых
сахаров, проконсультируйтесь
с врачом,
прежде чем
принимать
это лекарственное
средство.

Это
лекарственное
средство
содержит менее
1 ммоль (23
мг)/дозу
натрия, то
есть
практически
свободно от
натрия.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Лекарственное
средство не
применять
женщинам в
период
беременности
или кормления
грудью.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Следует
соблюдать
осторожность
при управлении
автотранспортом
или работе с
механизмами,
требующей
повышенного
внимания, так
как иногда
применение
лекарственного
средства
может вызвать
сонливость,
нечеткость
зрения,
судороги.

Способ
применения и
дозы.

Применять
лекарственное
средство
следует под
наблюдением
врача,
который
определяет
дозу и
длительность
лечения.
Применяют
внутрь. Лекарственное
средство
следует
принимать
после еды.

Взрослым
и детям
старше 12 лет
назначают по
250–500 мг 3–4 раза в
день. По
показаниям и
при хорошей
переносимости
суточную
дозу
повышают до
максимальной
– 3000 мг, после
достижения
терапевтического
эффекта дозу
снижают до 1000
мг/сутки.

Детям
в возрасте от
5 до 12 лет – по 250
мг 3–4 раза в день.

Курс
лечения при
заболеваниях
суставов может
продолжаться
от 20 дней до 2
месяцев и более.
При лечении
болевого
синдрома курс
терапии
продолжается
до 7 дней.

Дети.

Лекарственное
средство
противопоказано
детям до 5 лет.

Передозировка.

Симптомы: боль в
эпигастральной
области,
тошнота, рвота,
сонливость. В
тяжелых
случаях –
желудочно-кишечные
кровотечения,
угнетение дыхания,
артериальная
гипертензия,
подергивание
отдельных групп
мышц, кома.

Лечение: специфический
антидот
отсутствует.
Промывание
желудка
суспензией
активированного
угля.
Подщелачивание
мочи,
форсированный
диурез.
Симптоматическая
терапия. Гемосорбция
и гемодиализ
малоэффективны
из-за
прочного
связывания
мефенаминовой
кислоты с
белками
крови.

Побочные
реакции.

Со
стороны
органов
зрения:
нарушение
зрения,
обратимая
потеря способности
различать
цвета,
раздражение
глаз.

Со
стороны
органов
слуха и
вестибулярного
аппарата: звон в ушах,
оталгия.

Со
стороны
респираторной
системы,
органов
грудной
клетки и
средостения: диспноэ,
бронхоспазм.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта:
боль в
эпигастральной
области,
анорексия, изжога,
тошнота,
метеоризм,
рвота,
энтероколит,
колит, обострение
колита и
болезни
Крона, гастрит,
гепатотоксичность,
стеаторея,
холестатическая
желтуха, гепатит,
панкреатит,
гепаторенальный
синдром, геморрагический
гастрит,
пептическая
язва с
кровотечением
или без него.
Желудочно-кишечные
кровотечения,
перфорация
или
желудочно-кишечное
кровотечение,
иногда с
летальным
исходом,
особенно у
пациентов пожилого
возраста,
диспепсия,
запор,
диарея.

Со
стороны
почек и
мочевыводящей
системы:
дизурия,
цистит.
Нарушение
функции
почек, альбуминурия,
гематурия,
олигурия или
полиурия,
почечная
недостаточность,
включая некроз
сосочков,
острый
интерстициальный
нефрит,
нефротический
синдром,
аллергический
гломерулонефрит,
гипонатриемия,
гиперкалиемия.

Со
стороны
нервной
системы: сонливость
или
бессонница,
слабость,
раздражительность,
возбуждение,
головная боль,
затуманивание
зрения,
судороги,
неврит
зрительного
нерва,
парестезии,
головокружение,
ригидность
затылочных
мышц, лихорадка,
потеря
ориентации. Со
стороны
психики:
спутанность
сознания,
депрессия,
галлюцинации.

Со
стороны
сердечно-сосудистой
системы:
артериальная
гипертензия,
аритмия,
редко –
застойная
сердечная
недостаточность,
периферические
отеки, синкопе,
артериальная
гипотензия,
сердцебиение,
одышка, тромботические
осложнения
(например,
инфаркт
миокарда или
инсульт).

Со
стороны
крови и
лимфатической
системы:
апластическая
анемия,
аутоиммунная
гемолитическая
анемия,
удлинение
времени
кровотечения,
эозинофилия,
лейкопения,
тромбоцитопения,
снижение
гематокрита,
тромбоцитопеническая
пурпура,
агранулоцитоз,
нейтропения,
панцитопения,
гипоплазия
костного мозга.

Со
стороны
иммунной
системы: реакции
гиперчувствительности,
включая
кожные
высыпания,
кожный зуд,
отек лица, аллергический
ринит,
ангионевротический
отек, отек
гортани,
синдром
Стивенса-Джонсона,
токсический
эпидермальный
некролиз, мультиформная
эритема,
крапивница, буллезный
пемфигус, фоточувствительность,
астма,
анафилаксия.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки: пурпура,
кожные
высыпания,
кожный зуд,
мультиформная
эритема,
крапивница, буллезный
пемфигус.

Лабораторные
показатели: нарушение
толерантности
к глюкозе у
пациентов,
больных
сахарным
диабетом,
положительная
реакция в
некоторых
тестах на
наличие
мефенаминовой
кислоты и ее
метаболитов
в желчи и моче.
Повышение
уровня
печеночных
ферментов в плазме
крови.

Другие:
асептический
менингит,
потливость,
повышенная
утомляемость,
недомогание,
полиорганная
недостаточность,
гипертермия.

Сообщения
о
подозреваемых
побочных
реакциях.

Сообщения
о
подозреваемых
побочных
реакциях
после
регистрации
лекарственного
средства
является
важной
процедурой.
Это позволяет
продолжать
мониторинг
соотношения
«польза/риск»
для соответствующего
лекарственного
средства.
Медицинским работникам
необходимо
сообщать о
любых
подозреваемых
побочных
реакциях
через
национальную
систему
сообщений.

Срок
годности. 3 года.

Условия
хранения.

Хранить в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
контурной
ячейковой
упаковке; по 1
или по 2
контурные
ячейковые
упаковки в
пачке.

Категория
отпуска.
Без рецепта.

Производитель.
ЧАО «Фармацевтическая
фирма
«Дарница».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его деятельности.

Украина,
02093, г.
Киев, ул.
Бориспольская,
13.