ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕДОЦИПРИН

(MEDOCIPRIN)

Склад:

діюча
речовина: ципрофлоксацин;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить
ципрофлоксацину
гідрохлориду
583 мг
еквівалентно
ципрофлоксацину
500 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
крохмаль кукурудзяний,
кросповідон,
магнію
стеарат, кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
тальк,
поліетиленгліколь
6000,
опадрі
білий    Y-1-7000 (до складу
входять
гіпромелоза,
титану
діоксид (Е 171),
поліетиленгліколь
400).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: білі, в
формі капсули
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, з
лінією
розлому та
написом
«МС». Розміри
ядра: 17,5–8 мм.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Група
фторхінолонів.
Код
АТХ J01M A02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Бактерицидна
дія
ципрофлоксацину
як фторхінолонового
антибактеріального
засобу
зумовлена
здатністю
пригнічувати
топоізомерази
ІІ типу
(ДНК-гіразу
та топоізомеразу IV), які є
необхідними у
багатьох
процесах
життєвого
циклу ДНК, таких
як
реплікація,
транскрипція,
репарація і
рекомбінація.

Фармакокінетичні/фармакодинамічні
взаємозв’язки.

Ефективність
головним
чином
залежить від
співвідношення
між
максимальною
концентрацією
в сироватці
крові (Cmax) та
мінімальною
інгібіторною
концентрацією
(МІК)
ципрофлоксацину
для
бактеріального
патогену та
від значення
площі під кривою
(AUC) і
МІК.

Механізм
резистентності.

Резистентність
до
ципрофлоксацину
іn vitro зазвичай
пов’язана з
мутаціями
сайту-мішені,
які
виникають у
топоізомеразі
IV і
ДНК-гіразі
шляхом
багатоступеневих
мутацій. Ступінь
перехресної
резистентності
між ципрофлоксацином
та іншими
фторхінолонами,
що є
наслідком
вище
вказаного,
буває різною.
Поодинокі
мутації, як
правило, не
призводять
до клінічної
резистентності,
однак
множинні мутації
зазвичай
спричиняють
клінічну резистентність
до кількох
або всіх
представників
класу
фторхінолонів.

Такі
механізми
резистентності
як
непроникність
та/або ефлюксний
насос можуть
спричиняти
різний вплив
на чутливість
до
фторхінолонів,
що залежить
від фізіохімічних
властивостей
різних представників
вказаного
класу та
спорідненості
транспортних
систем для
кожної діючої
речовини. Всі
in-vitro
механізми
резистентності
загалом
спостерігаються
у клінічних
ізолятах.
Механізми
резистентності,
що
інактивують
інші
антибактеріальні
засоби, такі
як бар’єр
проникності
(притаманно
для Pseudomonas aeruginosa) та
ефлюксні
механізми
можуть
впливати на чутливість
до
ципрофлоксацину.

Повідомлялося
про розвиток
плазмідопосередкованої
резистентності,
кодованої qnr
геном.

Спектр
антибактеріальної
активності.

Контрольні
точки
відділяють
чутливі штами
від штамів із
середньою
чутливістю, а
останні –

від
резистентних
штамів.

Рекомендації
EUCAST

Мікроорганізми

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriaceae

£ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

Pseudomonas spp.

£ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

Acinetobacter spp.

£ 1 мг/л

> 1 мг/л

Staphylococcus spp.1

£ 1 мг/л

> 1 мг/л

Haemophilus influenzae та Moraxella catarrhalis

£ 0,5 мг/л

> 0,5 мг/л

Neisseria gonorrhoeae

£ 0,03 мг/л

> 0,06 мг/л

Neisseria meningitidis

£ 0,03 мг/л

> 0,06 мг/л

Не
пов’язані
з видами
контрольні
точки *

£ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

1       Staphylococcus spp. –
контрольні
точки для
ципрофлоксацину
мають
відношення
до терапії із

застосуванням
високих доз.

*   Не пов’язані з
видами
контрольні
точки були
визначені
головним
чином на
основі даних
співвідношення
фармакокінетичних
та фармакодинамічних
даних і
не залежать
від МІК для
окремих
видів. Вони
використовуються
тільки для
видів, які не
мають
власних
контрольних
точок, а не
для тих
видів, у яких
проведення
тесту на
чутливість
не
рекомендується.

Поширеність
набутої
резистентності
виділених
видів може
варіюватися
залежно від
місцевості і
часу, тому
необхідна
локальна
інформація
про
резистентність,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. У
разі необхідності
слід звернутися
за
консультацією
до спеціалістів,
коли місцева
поширеність
резистентності
набула
такого рівня,
що користь
від застосування
засобу,
принаймні
щодо деяких
видів
інфекцій, є
сумнівною.

До
ципрофлоксацину
загалом
чутливі такі роди
та види
бактерій (для
виду Streptococcus
див. розділ
«Особливості
застосування»).

Чутливі
(зазвичай)
види
мікрооганізмів

Аеробні
грампозитивні
мікроорганізми

Bacillus anthracis (1)

Аеробні
грамнегативні  мікроорганізми

Aeromonas spp., Brucella spp., Citrobacter koseri, Francisella tularensis, Haemophilus ducreyi

Haemophilus influenzae*, Legionella spp., Moraxella catarrhalis*, Neisseria
meningitidis, Pasteurella spp., Salmonella spp.*, Shigella spp.*, Vibrio spp., Yersinia pestis

Анаеробні
мікроорганізми

Mobiluncus

Інші мікроорганізми

Chlamydia trachomatis ($) , Chlamydia pneumoniae ($), Mycoplasma hominis ($), Mycoplasma pneumoniae ($)

Види,
для яких
можливий
розвиток
набутої резистентності

Аеробні
грампозитивні
мікроорганізми

Enterococcus faecalis ($), Staphylococcus spp.* (2)

Аеробні
грамнегативні
мікроорганізми

Acinetobacter baumannii+, Burkholderia cepacia+*, Campylobacter
spp.+*, Citrobacter freundii*, Enterobacter
aerogenes, Enterobacter cloacae*, Escherichia coli*, Klebsiella oxytoca

Klebsiella pneumoniae*, Morganella morganii*, Neisseria gonorrhoeae*, Proteus mirabilis*, Proteus vulgaris*, Providencia spp., Pseudomonas aeruginosa*, Pseudomonas fluorescens, Serratia marcescens*

Анаеробні
мікроорганізми

Peptostreptococcus spp., Propionibacterium
acnes

Мікроорганізми,
початково
резистентні
до ципрофлоксацину

Аеробні
грампозитивні
мікроорганізми

Actinomyces, Enteroccus faecium, Listeria monocytogenes

Аеробні
грамнегативні
мікроорганізми

Stenotrophomonas maltophilia

Анаеробні
мікроорганізми

За
винятком
зазначених
вище

Інші
мікроорганізми

Mycoplasma genitalium,
Ureaplasma urealitycum

*          Клінічна
ефективність
продемонстрована
для
чутливих
ізолятів за
затвердженими
клінічними
показаннями.

+              Показник
резистентності
≥ 50 % в
одній або
більше
країн ЄС.

($)       Природна
середня
чутливість
у разі
відсутності
набутого
механізму
резистентності

(1)       Були
проведені
дослідження
на
експериментальних
тваринах з
інфікуванням
їх повітряно-крапельним
шляхом
спорами Bacillus anthracis; ці
дослідження
доводять, що
прийом
антибіотиків
одразу
після
контакту з
патогеном
допомагає
уникнути
захворювання,
якщо
вдається досягти
зменшення
кількості
спор нижче інфікуючої
дози.
Рекомендації
щодо застосування
ципрофлоксацину
базуються
переважно
на даних
чутливості in vitro у
тварин
разом з
обмеженими
даними,
отриманими
в людей.
Лікування
тривалістю 2
місяці
пероральною
формою ципрофлоксацину
у дозі 500 мг
двічі на добу
вважається
ефективним
для
попередження
інфікування
сибірською
виразкою у
дорослих.
Лікар
повинен
звернутися
до національних
та/або
міжнародних
протоколів
лікування
сибірської
виразки.

(2)       Метицилін-резистентний
S. aureus дуже
часто є
одночасно
резистентним
і до фторхінолонів.
Показник
резистентності
до
метициліну
серед усіх
видів
стафілококу
становить
близько 20-50 % і є
зазвичай високим
у
госпітальних
ізолятів.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Після
перорального
застосування
таблеток
ципрофлоксацину
у дозі 250 мг, 500 мг
та 750 мг ципрофлоксацин
швидко та
добре
всмоктується,
переважно з
верхнього
відділу
тонкого кишечнику.
Максимальні
концентрації
у сироватці
крові
досягаються
через 1-2
години.

Одноразові
дози 100‑750 мг
призводили
до
дозозалежних
максимальних
сироваткових
концентрацій
(Cmax)
між 0,56 та 3,7 мг/л.
Сироваткові
концентрації
зростають
пропорційно
при дозах до 1000
мг.

Абсолютна
біодоступність
препарату
становить 70-80 %.
Пероральна
доза
ципрофлоксацину
500 мг
кожні 12 годин
характеризувалася
загальною
площею під
кривою
концентрація/час
(AUC), еквівалентною
такій після
внутрішньовенної
інфузії 400 мг
ципрофлоксацину,
яку
здійснювали
упродовж 60
хвилин кожні
12 годин.

Розподіл.

Відсоток
зв’язування
ципрофлоксацину
з білками
незначний (20-30 %).
Ципрофлоксацин
знаходиться
у плазмі
крові
переважно в
неіонізованій
формі і має
значний
об’єм
розподілу у
стані
стійкої
рівноваги,
який
становить 2-3
л/кг маси
тіла; досягає
високих
концентрацій
у різних
тканинах, наприклад
у легенях
(епітеліальна
рідина, альвеолярні
макрофаги,
зразки
біопсії),
синусах,
запалених
пошкоджених
тканинах та в
тканинах
сечостатевих
органів
(сеча, простата,
ендометрій),
де загальна
концентрація
перевищує
таку у плазмі
крові.

Біотрансформація.

Були
зафіксовані
низькі
концентрації
таких
чотирьох
метаболітів:
дезетиленципрофлоксацину
(M1),
сульфоципрофлоксацину
(М2),
оксоципрофлоксацину
(М3) та
формілципрофлоксацину
(M4).
Метаболіти
демонструють
in vitro антимікробну
активність,
але меншою
мірою, ніж
початкова
сполука.

Відомо,
що
ципрофлоксацин
є помірним
інгібітором
ізоферментів
CYP 450 1A2.

Виведення.

Ципрофлоксацин
виділяється
здебільшого
у
незміненому
вигляді
нирками і
менше – через
кишечник. Період
напіввиведення
з плазми
крові в осіб з
нормальною
нирковою
функцією –
приблизно 4-7
годин.

Виведення
ципрофлоксацину (% дози) при
пероральному
застосуванні

Назва

Шляхи
виведення

З
сечею

З
фекаліями

Ципрофлоксацин

44,7

25,0

Метаболіти (M1-M4)

11,3

7,5

Нирковий
кліренс
становить 180‑300
мл/кг/год, а
загальний
кліренс – 480‑600
мл/кг/год.
Ципрофлоксацин
підлягає
клубочковій
фільтрації
та
канальцевій
секреції. При
серйозному
порушенні
ниркової функції
період
напіввиведення
ципрофлоксацину
становить до
12 годин.

Ненирковий
кліренс
ципрофлоксацину
пояснюється,
в першу
чергу,
трансінтестинальною
секрецією та
метаболізмом.
1 % дози виділяється
через жовчні
шляхи.
Ципрофлоксацин
у високих
концентраціях
присутній у
жовчі.

Діти. Фармакокінетичні
дані щодо
дітей
обмежені.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Медоциприн
показаний
для
лікування
нижчезазначених
інфекцій
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Фармакологічні
властивості»).
Перед
початком
терапії слід
звернути
особливу
увагу на всю
доступну
інформацію
щодо
резистентності
до ципрофлоксацину.

Слід
взяти до
уваги
офіційні
рекомендації
з належного
застосування
антибактеріальних
препаратів.

Дорослі.

•        Інфекції
нижніх
дихальних
шляхів,
спричинені
грамнегативними
бактеріями:

-
загострення
хронічного
обструктивного
захворювання
легень;

-
бронхо-легеневі
інфекції при
кістозному
фіброзі або
при
бронхоектазах;

-
пневмонія.

•        Хронічний
гнійний отит
середнього
вуха.

•        Загострення
хронічного
синуситу,
особливо якщо
він
спричинений
грамнегативними
бактеріями*.

•        Інфекції
сечового
тракту:

-  неускладнений
гострий
цистит*;

-  гострий
пієлонефрит;

-  ускладнені
інфекції
сечового
тракту;

-  бактеріальний
простатит.

•        Інфекційні
ураження
статевої
системи:

-
гонококовий
уретрит і цервіцит,
спричинений
чутливими
штамами Neisseria gonorrhoeae;

-
орхоепідидиміт,
зокрема
спричинений
чутливими
штамами Neisseria gonorrhoeae;

- запальні
захворювання
тазових
органів, зокрема
спричинені
чутливими
штамами Neisseria gonorrhoeae.

При
вищевказаних
інфекціях
статевого
тракту, коли
відомо або є
підозри на Neisseria
gonorrhoeae як
збудника,
особливо
важливо
отримати локальну
інформацію
про
резистентність
до ципрофлоксацину
і
підтвердити
чутливість
на основі
лабораторних
аналізів.

•        Інфекції
шлунково-кишкового
тракту
(наприклад
діарея мандрівників).

•        Інтраабдомінальні
інфекції.

•        Інфекції
шкіри та
м’яких
тканин,
спричинені
грамнегативними
бактеріями.

•        Інфекції
кісток та
суглобів.

•        Профілактика
інвазивних
інфекцій,
спричинених Neisseria
meningitidis.

•        Легенева
форма
сибірської
виразки
(профілактика
після
контакту і
радикальне
лікування).

Гарячка
у пацієнтів з
нейтропенією,
спричинена
бактеріальною
інфекцією.

Діти
та підлітки.

•        Бронхолегеневі
інфекції, спричинені
Pseudomonas
aeruginosa, у
пацієнтів з кістозним
фіброзом.

•        Ускладнені
інфекції
сечового
тракту та гострий
пієлонефрит.

•        Легенева
форма
сибірської
виразки
(профілактика
після
контакту і
радикальне
лікування).

Ципрофлоксацин
можна також
застосовувати
для
лікування
тяжких
інфекцій у
дітей та
підлітків,
коли лікар
вважає це
необхідним.

Лікування
повинен
розпочинати
лікар, який
має досвід
лікування
кістозного
фіброзу
та/або тяжких
інфекцій у
дітей та
підлітків
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Фармакологічні
властивості»).

*тільки
у разі, якщо
застосування
інших
антибактеріальних
засобів, які
зазвичай
призначають
для
лікування
цієї
інфекції,
визнано неефективним
або
недоцільним.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до інших
препаратів
групи
фторхінолонів,
або до
будь-якої з
допоміжних
речовин
препарату.

Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
та
тизанідину
протипоказане
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив
інших
засобів на
ципрофлоксацин.

Препарати,
які
подовжують
інтервал QT.
Ципрофлоксацин,
як і інші
фторхінолони,
слід
призначати з
обережностю
пацієнтам, які
отримують
препарати, що
подовжують
інтервал QT
(наприклад
антиаритмічні
засоби класу
IA і III,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди, антипсихотики)
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Формування
хелатного
комплексу. При
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
(перорально)
та
лікарських
засобів, що
містять
багатовалентні
катіони і
мінеральні
добавки
(наприклад
кальцій,
магній, алюміній,
залізо),
фосфатзв’язуючих
полімерів
(наприклад
севеламер
або карбонат
лантану),
сукральфатів
або
антацидів, а
також препаратів
з великою
буферною
ємністю
(таких як
таблетки
диданозину),
що містять
магній, алюміній
або кальцій,
абсорбція
ципрофлоксацину
знижується. У
зв’язку
з цим
ципрофлоксацин
слід
приймати або
за 1-2 години до,
або
принаймні
через 4 години
після
прийому цих
препаратів.
Дане обмеження
не
стосується
антацидів, що
належать до
класу
блокаторів H2-рецепторів.

Харчові
та молочні
продукти. Кальцій
у складі
харчових
продуктів
незначною
мірою
впливає на
абсорбцію.
Однак слід
уникати
одночасного
прийому
ципрофлоксацину
і молочних
або
збагачених
мінералами
продуктів
(таких як
молоко,
йогурт, апельсиновий
сік з
підвищеним
вмістом
кальцію), тому що
абсорбція
ципрофлоксацину
може знижуватися.

Пробенецид.
Пробенецид
впливає на
ниркову
секрецію ципрофлоксацину.
Одночасне
застосування
пробенециду
та ципрофлоксацину
призводить
до підвищення
концентрації
ципрофлоксацину
у сироватці
крові.

Метоклопрамід.
Метоклопрамід
прискорює
всмоктування
ципрофлоксацину
(пероральної
форми), в результаті
чого
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові
відбувається
швидше. Не
відзначено
впливу на
біодоступність
ципрофлоксацину.

Омепразол.
Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
і лікарських
засобів, що
містять
омепразол,
призводить
до
незначного
зниження Cmax
і AUC
ципрофлоксацину.

Агомелатін.
У
клінічних
дослідженнях
було
всановлено,
що
флувоксамін,
сильний
інгібітор ізофензиму
CYP450 1А2, помірно
пригнічує
метаболізм
агомелатіну,
що
призводить
до 60-кратного
збільшення
впливу
агомелатіну.
Хоча немає
доступних
клінічних
даних щодо
можливої
взаємодії з
ципрофлоксацином,
помірним
інгібітором
CYP450 1А2, подібні
ефекти можна
очікувати
при одночасному
введенні
(«Р450» див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Золпідем.
Одночасне
введення
ципрофлоксацину
може
збільшити
рівень золпідему
в крові,
одночасне
застосування
не
рекомендується.

Вплив
ципрофлоксацину
на інші
лікарські засоби.

Тизанідин.
Тизанідин
не можна
застосовувати
одночасно з
ципрофлоксацином
(див. розділ
«Протипоказання»).
У ході
клінічного
дослідження
з участю
здорових
добровольців
при одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
і тизанідину
виявлено
збільшення
концентрації
тизанідину у
плазмі крові
(збільшення Сmax
у 7 разів,
діапазон – 4-21
раз;
збільшення
показника AUC –
у 10 разів,
діапазон – 6-24
рази). Зі
збільшенням
концентрації
тизанідину в
сироватці крові
асоціюються
гіпотензивні
та седативні
побічні
реакції.

Метотрексат.
При
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
можливе
уповільнення
тубулярного
транспортування
метотрексату,
що може призводити
до
підвищення
концентрації
метотрексату
у плазмі
крові. При
цьому може
збільшуватися
імовірність
виникнення
побічних
токсичних
реакцій,
спричинених
метотрексатом,
тому їх
одночасне
застосування
не
рекомендується
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Теофілін.
Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
та теофіліну
може
призвести до
небажаного підвищення
концентрації
теофіліну в
сироватці
крові, що у
свою чергу,
може
спричинити
розвиток
побічних
реакцій. У
поодиноких
випадках
такі побічні
реакції
можуть
загрожувати
життю або
мати летальний
наслідок.
Тому при
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та теофіліну
слід контролювати
концентрацію
теофіліну в
сироватці
крові та при
необхідності
знижувати
його дозу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Інші
похідні
ксантину. Після
одночасного
застосування
ципрофлоксацину
та кофеїну
або
пентоксифіліну
(окспентифіліну)
повідомлялося
про
підвищення
концентрацій
похідних цих
ксантинів у
сироватці
крові.

Фенітоїн.
Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
та фенітоїну
може
призвести до
підвищення
або зниження
сироваткових
концентрацій
фенітоїну,
тому
рекомендується
моніторинг
рівнів
препарату.

Циклоспорин.
Було
визначено
транзиторне
підвищення креатиніну
сироватки
крові при
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та лікарських
засобів, що
містять
циклоспорин.
Тому
необхідний
частий (2 рази
на тиждень)
контроль
концентрації
креатиніну
сироватки
крові у цих
пацієнтів.

Антагоністи
вітаміну К. При
одночасному
застосуванні
ципрофлоксацину
та
антагоністів
вітаміну К
може посилюватися
їх
антикоагулянтна
дія. Ступінь
ризику може
варіювати
залежно від
основного
виду
інфекції,
віку,
загального
стану
хворого, тому
точно
оцінити
вплив ципрофлоксацину
на
підвищення
значення Міжнародного
нормалізованого
відношення
(МНВ) складно.
Слід
здійснювати
частий контроль
МНВ під час
та одразу
після
одночасного
застосування
ципрофлоксацину
та антагоністів
вітаміну К
(наприклад
варфарину,
аценокумаролу,
фенпрокумону,
флуїндіону).

Дулоксетин.
У
ході
клінічних
досліджень
було показано,
що одночасне
застосування
дулоксетину із
сильними
інгібіторами
CYP450 1A2, такими як
флувоксамін,
може
призвести до
збільшення AUC
і Cmax
дулоксетину.
Незважаючи
на
відсутність
клінічних
даних про
можливу
взаємодію з
ципрофлоксацином,
можна
очікувати
схожих ефектів
при
одночасному
застосуванні
вказаних
препаратів
(див. розділ
«Особливості
застосуваннія»).

Ропінірол.
У
ході клінічних
досліджень
було
виявлено, що
одночасне
застосування
ропініролу з ципрофлоксацином,
інгібітором
ізоензиму CYP450 1A2
помірної дії,
призводить
до
підвищення Сmax
і AUC
ропініролу
на 60 % та 84 %
відповідно.
Моніторинг
побічних
ефектів
ропініролу
та відповідне
корегування
дози
рекомендуються
здійснювати
під час та
одразу після
одночасного
застосування
з
ципрофлоксацином
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Лідокаїн. Було
показано, що
у здорових
осіб
одночасне
застосування
ципрофлоксацину,
помірного інгібітора
ізоферментів
цитохрому Р450
1А2, і лікарських
засобів, що
містять
лідокаїн, знижує
кліренс
внутрішньовенного
лідокаїну на
22 %. Незважаючи
на нормальну
переносимість
лікування
лідокаїном,
можлива
взаємодія з
ципрофлоксацином,
що
асоціюється
з побічними
реакціями
при
одночасному
застосуванні
вказаних
препаратів.

Клозапін.
Після
одночасного
застосування
250 мг ципрофлоксацину
з клозапіном
упродовж 7 днів
сироваткові
концентрації
клозапіну і N-десметилклозапіну
були
підвищені на
29 % і 31 % відповідно.
Рекомендується
здійснювати
клінічний нагляд
та
відповідну
корекцію
дози клозапіну
під час
та одразу
після
одночасного
застосування
з
ципрофлоксацином
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Силденафіл.
Cmax і AUC
силденафілу
збільшилися
приблизно в 2 рази
у здорових
добровольців
після одночасного
перорального
застосування
50 мг силденафілу
та 500 мг
ципрофлоксацину.
Тому слід
дотримуватися
обережності
при супутньому
призначенні
ципрофлоксацину
із силденафілом
та
враховувати
співвідношення
ризик/користь.

Особливості
застосування.

Необхідно
уникати
застосування
ципрофлоксацину
пацієнтам,
які в
минулому
мали серйозні
небажані
реакції при
застосуванні
хінолонів
або
фторхінолонів
(див. розділ «Побічні
реакції»).
Лікування
цих пацієнтів
ципрофлоксацином
слід
починати
лише за
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування та
після ретельної
оцінки
співвідношення
користі та ризику
(див. також
розділ
«Протипоказання»).

Пролонговані,
інвалідизуючі
та потенційно
незворотні
серйозні
небажані
реакції на
лікарський
засіб. У пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від їхнього
віку і наявності
факторів
ризику,
спостерігалися
дуже
рідкісні
випадки
пролонгованих
(впродовж
місяців або
років),
інвалідизуючих
та
потенційно
незворотних
серйозних
небажаних
реакцій на
лікарський
засіб, що
впливають на
різні, іноді
множинні
системи організму
(м’язово-скелетну,
нервову
системи, психіку,
органи
чуття).
Застосування
ципрофлоксацину
необхідно
негайно
припинити після
появи перших
ознак або
симптомів
будь-якої серйозної
небажаної
реакції, і
пацієнтам
слід
порадити
звернутися
до лікаря.

Аневризма
і
розшарування
аорти. Епідеміологічні
дослідження
свідчать про
підвищений
ризик
аневризми та
розшарування
аорти після
прийому
фторхінолонів,
особливо в
літньому
віці.

Тому
фторхінолони
слід
застосовувати
тільки після
ретельної
оцінки співвідношення
користь-ризик
та після
розгляду інших
можливих
варіантів
лікування у
пацієнтів з
випадками
аневризми у
сімейному
анамнезі, або
у пацієнтів із
вже
діагностованою
аневризмою
та/або
розшаруванням
аорти, або за
наявності інших
факторів
ризику або
станів, що
спричиняють
розвиток
аневризми
та/або
розшарування
аорти (наприклад,
синдром
Марфана,
судинний
синдром
Елерса-Данло,
артеріїт
Такаясу,
гігантоклітинний
артеріїт,
хвороба
Бехчета,
артеріальна
гіпертензія,
діагностований
атеросклероз).

У разі
раптового
болю в
животі,
грудях або спині
пацієнтам
слід негайно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
медичної
допомоги.

Тяжкі
інфекції
та/або
змішані
інфекції, спричинені
грампозитивними
або
анаеробними
бактеріями. Ципрофлоксацин
не
застосовувати
як монотерапію
для
лікування
тяжких
інфекцій та інфекцій,
спричинених
грампозитивними
або
анаеробними
бактеріями.
Для
лікування вказаних
інфекцій
ципрофлоксацин
слід застосовувати
у комбінації
з
відповідними
антибактеріальними
засобами.

Стрептококові
інфекції
(включаючи Streptococcus pneumoniae). Ципрофлоксацин
не
рекомендується
для лікування
стрептококових
інфекцій
через недостатню
ефективність.

Інфекції
статевої
системи. Фторхінолонрезистентні
штами Neisseria gonorrhoeae
можуть
спричинити
гонококовий
уретрит, цервіцит,
орхоепідидиміт
та запальні
захворювання
тазових
органів.
Відповідно,
ципрофлоксацин
слід
застосовувати
для лікування
гонококового
уретриту або
цервіциту
тільки за
умови виключення
у Neisseria gonorrhoeae резистентності
до
ципрофлоксацину.
Емпіричну
терапію
ципрофлоксацином
при орхоепідидиміті
та запальних
захворюваннях
органів
малого таза
можна
застосовувати
лише у
комбінації з
іншими
відповідними
антибактеріальними
засобами (наприклад,
цефалоспоринами)
за винятком
клінічних
ситуацій,
коли виключена
наявність
ципрофлоксацинрезистентних
штамів Neisseria
gonorrhoeae. Якщо
через 3 дні не
настає
клінічне
покращення,
терапію слід
переглянути.

Інфекції
сечового
тракту. У
країнах Європейського
Союзу
спостерігається
різна
резистентність
до
фторхінолонів
з боку Escherichia coli,
найпоширенішого
збудника, що
спричиняє інфекції
сечовивідних
шляхів. Під
час призначення
терапії
лікарям
рекомендується
враховувати
локальну
поширеність
резистентності
Escherichia coli до
фторхінолонів.
Вважається,
що
одноразові
дози
ципрофлоксацину,
які можна
застосовувати
при неускладненому
циститі у
жінок
передклімактеричного
періоду, є
менш
ефективними,
ніж триваліша
терапія
препаратом.
Цей факт необхідно
враховувати,
зважаючи на
зростаючий
рівень резистентності
Escherichia coli до
хінолонів.

Інтраабдомінальні
інфекції. Дані
щодо
ефективності
ципрофлоксацину
при лікуванні
постопераційних
інтраабдомінальних
інфекцій
обмежені.

Діарея
мандрівників. При
виборі препарату
слід
взяти до
уваги
інформацію
про резистентність
до
ципрофлоксацину
відповідних
мікроорганізмів
у країнах,
які були відвідані.

Інфекції
кісток та
суглобів. Ципрофлоксацин
слід
застосовувати
в комбінації
з іншими
антимікробними
засобами
залежно від
результатів
мікробіологічного
дослідження.

Легенева
форма
сибірської
виразки.
Застосування
людям
грунтується
на даних визначення
чутливості in vitro,
дослідів на
тваринах та
на обмежених
даних,
отриманих
під час
застосування
людині. Лікар
повинен діяти
відповідно
до
національних
та/або міжнародних
протоколів
лікування
сибірської виразки.

Бронхолегеневі
інфекції при
кістозному фіброзі.
У
клінічні
дослідження
було
включено дітей
та підлітків
віком 5-17 років.
Більш обмежений
досвід
лікування
дітей віком від
1 до 5 років.

Ускладнені
інфекції
сечового
тракту та пієлонефрит. Слід
розглянути
можливість
лікування інфекцій
сечового
тракту із
застосуванням
ципрофлоксацину,
коли інше
лікування
неможливе.
Лікування
повинно
ґрунтуватися
на
результатах
мікробіологічного
дослідження.
За даними
клінічних досліджень
оцінювали
застосування
ципрофлоксацину
дітям та
підліткам
віком 1-17 років.

Інші
специфічні
тяжкі
інфекції. Застосування
ципрофлоксацину
може бути виправдане
за
результатами
мікробіологічного
дослідження
у разі інших
тяжких
інфекцій
згідно з офіційними
рекомендаціями
або після
ретельної
оцінки
користь/ризик,
коли інше
лікування
застосувати
не можна, або
коли
загальноприйняте
лікування
виявилося
неефективним.

Застосування
ципрофлоксацину
у разі специфічних
тяжких
інфекцій,
окрім
згаданих
вище, не оцінювалось
у ході
клінічних
досліджень, а
клінічний
досвід –
обмежений.
Отже, до лікування
пацієнтів із
такими
інфекціями
рекомендується
підходити з
обережністю.

Підвищена
чутливість
до препарату. Гіперчутливість
та алергічні
реакції,
включаючи
анафілактичні/анафілактоїдні
реакції,
можуть спостерігатися
після
застосування
разової дози
ципрофлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»), та
представляти
загрозу для життя.
У такому разі
застосування
ципрофлоксацину
необхідно
припинити і,
у разі
необхідності,
провести
належне
медикаментозне
лікування.

Скелетно-м’язова
система. Загалом
ципрофлоксацин
не можна
застосовувати
пацієнтам із
захворюваннями
сухожиль/
розладами,
пов’язаними
із застосуванням
хінолонів в
анамнезі. Попри
це, у
рідкісних
випадках
після мікробіологічного
дослідження
збудника та
оцінки
співвідношення
користь/ризик
цим пацієнтам
можна
призначати
ципрофлоксацин
для
лікування
окремих
тяжких
інфекційних
процесів, а
саме – у
випадку
неефективності
стандартної
терапії або
бактеріальної
резистентності,
коли
результати
мікробіологічних
досліджень
виправдовують
застосування
ципрофлоксацину.

Тендиніт і
розрив
сухожилля. Тендиніт і
розрив
сухожилля
(особливо ахіллового
сухожилля,
але не
обмежуючись
ним), іноді
білатеральні,
можуть
спостерігатися
в разі лікування
із
застосуванням
хінолонів і
фторхінолонів
вже протягом
48 годин від
початку
лікування.
Повідомлялося
також про такі
випадки, що
спостерігалися
через декілька
місяців
після
припинення
лікування. Ризик
тендиніту та
розриву
сухожилків
підвищується
у пацієнтів
літнього
віку,
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок,
пацієнтів
після
трансплантації
паренхіматозних
органів та
пацієнтів,
які
отримують
супутнє
лікування
кортикостероїдами.
Тому слід
уникати
супутньої терапії
кортикостероїдами.

При
появі перших
симптомів
тендиніту
(наприклад,
болісного
набряку,
запалення)
необхідно припинити
лікування ципрофлоксацином
та розглянути
можливість
призначення
альтернативного
лікування.
Необхідно
забезпечити
відповідне
лікування
ураженої
кінцівки(-вок)
(наприклад,
іммобілізацію).
Не слід
застосовувати
кортикостероїди
при появі
ознак
тендинопатії.
Ципрофлоксацин
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
міастенією
гравіс через
можливе
загострення
симптоматики
вказаного
захворювання
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Периферична
нейропатія. У
пацієнтів,
які
отримували
хінолони і
фторхінолони,
були
зареєстровані
випадки
сенсорної або
сенсомоторної
полінейропатії,
що призводить
до
парестезії,
гіпестезії,
дизестезії
або
слабкості.
Пацієнтам,
які
застосовують
ципрофлоксацин,
рекомендується
повідомляти
лікарю про
розвиток у
них таких
симптомів
нейропатії,
як біль,
печіння,
поколювання,
оніміння або
слабкість,
перш ніж
продовжувати
лікування (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Фоточутливість. Доведено,
що
ципрофлоксацин
спричиняє реакції
фоточутливості.
Пацієнтам,
які застосовують
ципрофлоксацин,
рекомендується
під час
лікування
уникати
прямого
сонячного
світла або
УФ-випромінення
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Центральна
нервова
система. Відомо,
що
ципрофлоксацин,
як і інші
хінолони,
може
спричиняти
судоми або
знижувати поріг
судомної
готовності. Повідомляли
про випадки
розвитку
епілептичного
статусу. Ципрофлоксацин
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
розладами
ЦНС, які
можуть мати
схильність
до
виникнення
судом. При
виникненні
судом прийом
ципрофлоксацину
слід припинити
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Навіть після
першого
застосування
ципрофлоксацину
можуть
виникнути
психотичні
реакції. У
поодиноких
випадках
депресія або
психоз
можуть прогресувати
до
суїцидальних
думок та вчинків,
таких як
самогубство
або його
спроба. У цих
випадках
застосування
ципрофлоксацину
слід
припинити.

Серцеві
розлади. Слід
з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
в тому числі
ципрофлоксацин,
пацієнтам з
відомими
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT,
зокрема:

·
при
спадковому
синдромі
подовження
інтервалу QT;

·
у
випадку
одночасного
застосування
препаратів,
що можуть
подовжувати
інтервал QT (наприклад,
протиаритмічні
засоби
класів IA та III, трициклічні
антидепресанти, макроліди, нейролептики);

·
при
невідкоригованому
електролітному
дисбалансі (наприклад
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

·
у
разі
наявності
захворювань
серця (наприклад
серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда,
брадикардія).

Пацієнти
літнього
віку та жінки
можуть проявляти
більшу
чутливість
до
препаратів,
що подовжують
QTc. Тому слід з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
у тому числі
ципрофлоксацин,
у цих групах
хворих (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози»,
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
«Побічні
реакції»,
«Передозування»).

Дисглікемія. Як
і при
застосуванні
всіх фторхінолонів,
повідомляли
про випадки
відхилення
від норми
показників
глюкози
крові як у
вигляді
гіпоглікемії,
так і у формі
гіперглікемії
(див. розділ «Побічні
реакції»), зазвичай
хворих
на діабет,
які
отримують
супутнє
лікування
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад,
глібенкламідом)
або
інсуліном. Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемічної
коми. Хворим
на цукровий
діабет
рекомендується
ретельно
контролювати
рівень
глюкози у
крові.

Шлунково-кишковий
тракт. Виникнення
протягом або
після
лікування тяжкої
і стійкої
діареї
(навіть через
декілька
тижнів після
лікування)
може свідчити
про розвиток
антибіотикасоційованого
коліту
(такого, що
загрожує життю
з можливим
летальним
наслідком) та
потребувати
невідкладного
лікування
(див. розділ
«Побічні
реакції»). У
таких
випадках
застосування
ципрофлоксацину
необхідно
припинити і
розпочати
відповідну
терапію.
Лікарські
засоби, які
пригнічують
перистальтику,
протипоказані
у вказаній
клінічній
ситуації.

Нирки
та
сечовидільна
система. Повідомлялося
про
кристалурію,
пов’язану із
застосуванням
ципрофлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнти, які
приймають
ципрофлоксацин,
повинні
отримувати
достатню
кількість
рідини. Слід
уникати
надмірної
лужності
сечі.

Порушення
функції
нирок. Оскільки
ципрофлоксацин
виводиться
переважно у
незміненій
формі
нирками, у
пацієнтів з
порушенням
функції
нирок
необхідно
проводити
корекцію
дози згідно з
зазначеним у
розділі «Спосіб
застосування
та дози», щоб
уникнути підвищення
частоти
побічних
реакцій, спричинених
накопиченням
ципрофлоксацину.

Гепатобіліарна
система. При
застосуванні
ципрофлоксацину
повідомлялося
про випадки
розвитку
некрозу печінки
та
печінкової
недостатності,
що загрожує
життю
пацієнта
(див. розділ «Побічні
реакції»). У
випадку
появи
будь-яких
ознак і
симптомів
захворювання
печінки (таких
як анорексія,
жовтяниця,
темна сеча, свербіж
або
напруженість
передньої
черевної
стінки),
лікування
слід
припинити.

Дефіцит
глюкозо-6-фосфат
дегідрогенази. При
застосуванні
ципрофлоксацину
повідомлялося
про
гемолітичні
реакції у
пацієнтів із дефіцитом
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.
Слід уникати
застосування
ципрофлоксацину
таким
пацієнтам, за
винятком
випадків, коли
потенційна
користь
переважає
потенційний
ризик. У
такому разі
слід
спостерігати
за можливою
появою
гемолізу.

Резистентність. Під
час або після
курсу
лікування
ципрофлоксацином
резистентні
бактерії
можуть бути
виділені, з
або без
клінічно
визначеної
суперінфекції.
Може
існувати
певний ризик
виділення
ципрофлоксацин-резистентних
бактерій під
час тривалих
курсів
лікування та
при лікуванні
внутрішньолікарняних
інфекцій та/або
інфекцій,
спричинених
видами Staphylococcus і Pseudomonas.

Цитохром
Р450. Ципрофлоксацин
пригнічує CYP1A2 і
тому може
спричинити
підвищення
сироваткової
концентрації
одночасно застосованих
речовин, які
також
метаболізуються
цим
ферментом
(наприклад
теофіліну,
клозапіну,
оланзапіну,
ропініролу,
тизанідину,
дулоксетину, агломелатіну).
Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
і тізанідину протипоказане.
Отже, за
пацієнтами,
які застосовують
ці речовини
одночасно з
ципрофлоксацином,
слід уважно
спостерігати
щодо
можливого
виникнення
клінічних
ознак передозування.
Також може
виникнути
необхідність
у визначенні
сироваткових
концентрацій
(наприклад,
теофіліну)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Порушення
зору. При
погіршені
зору або будь
якому
відчутному
впливі на очі
слід негайно
звернутися
до лікаря.

Метотрексат. Одночасне
застосування
ципрофлоксацину
і
метотрексату
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Вплив на
результати
лабораторних
аналізів. Ципрофлоксацин
in vitro може
впливати на
результати
посіву на Mycobacterium tuberculosis шляхом
пригнічення
росту
культури
мікобактерій,
що може
призвести до
хибно-негативних
результатів
аналізу
посіву у
пацієнтів,
які
приймають
ципрофлоксацин.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.
Дані
щодо
застосування
ципрофлоксацину
вагітним
демонструють
відсутність
розвитку
мальформацій
або
фето/неонатальної
токсичності.
Досліди на
тваринах не
вказують на
прямий або
непрямий
токсичний
вплив на
репродуктивну
функцію. У
молодих
тварин і
тварин, які
були піддані
впливу
хінолонів до
народження,
спостерігався
вплив на
незрілу
хрящову
тканину, тому
не можна
виключити
імовірність
того, що
препарат
може бути
шкідливим
для
суглобових
хрящів
новонароджених/плода.
Тому у період
вагітності з
метою запобігання
небажаних
впливів на
плід краще
уникати застосування
ципрофлоксацину.

Період
годування
груддю. Ципрофлоксацин
проникає у
грудне
молоко. Через
потенційний
ризик пошкодження
суглобових
хрящів у
новонароджених
ципрофлоксацин
не слід
застосовувати
у період годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Ципрофлоксацин може
впливати на
здатність
пацієнта
керувати
автотранспортом
і працювати з
механізмами
через
реакції з
боку
нервової
системи (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Тому
здатність керувати
автотранспортом
або
працювати з
механізмами
може бути
порушена.

Спосіб
застосування
та дози.

Доза
визначається
згідно з
показанням,
тяжкістю та
місцем
інфекції,
чутливістю
збудника
(збудників)
до ципрофлоксацину,
нирковою
функцією
пацієнта, а у дітей
та підлітків
– згідно з
масою тіла.

Тривалість
лікування
залежить від
тяжкості
перебігу
захворювання,
особливостей
клінічної
картини та
типу
збудника.

Лікування
інфекцій,
спричинених
певними бактеріями
(наприклад Pseudomonas aeruginosa, Acinetobacter або
Staphylococci),
може
вимагати
застосування
вищих доз ципрофлоксацину
та
одночасного
застосування
інших
необхідних
антибактеріальних
препаратів.

Лікування
деяких
інфекцій
(наприклад
запальних
захворювань органів
малого таза,
інтра-абдомінальних
інфекцій,
інфекцій у
пацієнтів із
нейтропенією,
інфекцій
кісток та
суглобів) може
вимагати одночасного
застосування
інших
необхідних
антибактеріальних
препаратів
залежно від
виду
виявлених
патогенів.

Дорослі.

Показання

Добова
доза, мг

Загальна
тривалість лікування (може
включати
початкове
парентеральне
застосування
ципрофлоксацину)

Інфекції
нижніх
дихальних
шляхів,
спричинені
грамнегативними
бактеріями

Від
500
мг 2 рази на
добу до
750 мг 2
рази на добу

7-14 днів

Загострення
хронічного
синуситу,
особливо якщо
він
спричинений
грамнегативними
бактеріями

Від
500
мг 2 рази на
добу до
750 мг 2
рази на добу

7-14 днів

Хронічний
гнійний
отит
середнього
вуха

Від
500
мг двічі на
добу до
750 мг
двічі на
добу

7-14 днів

Інфекції
сечового
тракту (див. розділ
«Особливості
застосування»)

Неускладнений
гострий цистит

Від
250
мг 2 рази на
добу до
500 мг 2
рази на добу

3 дні

Жінкам
перед
менопаузою
можна
застосовувати
одноразову
дозу 500 мг

Ускладнені
інфекції
сечового
тракту

500 мг 2 рази
на добу

7 днів

Гострий
пієлонефрит

Від
500
мг 2 рази на
добу до
750 мг 2
рази на добу

Не менше 10 днів,
при деяких особливих
клінічних
випадках
(таких як
абсцеси)
лікування
можна продовжувати
понад 21 день

Бактеріальний
простатит

Від
500
мг 2 рази на
добу до
750 мг 2
рази на добу

Від
2 до 4 тижнів
(гострий) і
від 4 до

6 тижнів
(хронічний)

Інфекції
статевих
органів

Гонококовий
уретрит і
цервіцит,
спричинений
чутливими
штамами Neisseria gonorrhoeae

Разова
доза 500 мг

1 день (разова
доза)

Орхоепідидиміт,
зокрема
спричинений
чутливими
штамами Neisseria gonorrhoeae, та запальні
захворювання
тазових
органів, зокрема
спричинені
чутливими
штамами Neisseria gonorrhoeae.

Від
500
мг 2 рази на
добу до
750 мг 2
рази на добу

Не
менше 14 днів

Інфекції
шлунково-кишкового
тракту
(наприклад,
діарея
мандрівників)
та інтраабдомінальні
інфекції

Діарея,
спричинена
бактеріальними
патогенами,
зокрема Shigella spp.,
окрім Shigella dysenteriae,
тип 1, і
емпіричне
лікування
тяжкої
діареї мандрівників

500
мг 2 рази на
добу

1
день

Діарея,
спричинена Shigella dysenteriae,
тип 1

500
мг 2 рази на
добу

5
днів

Діарея,
спричинена Vibrio cholerae

500 мг 2 рази на
добу

3 дні

Тифоїдна
пропасниця

500 мг 2 рази на
добу

7 днів

Інтраабдомінальні
інфекції,
спричинені грамнегативними
бактеріями

500 мг 2 рази
на добу до
750 мг 2
рази на добу

Від
5 до 14 днів

Інфекції
шкіри та м’яких
тканин,
спричинені
грамнегативними
бактеріями

Від
500
мг 2 рази на
добу до 750 мг 2 рази
на добу

Від
7
до 14 днів

Інфекції
кісток та
суглобів

Від
500
мг 2 рази на
добу до 750 мг 2 рази на
добу

Максимально
3 місяці

Гарячка
у пацієнтів із
нейтропенією,
спричинена
бактеріальною
інфекцією. Ципрофлоксацин
необхідно
застосовувати
одночасно з відповідними
антибактеріальними
препаратами/
препаратом
згідно з
офіційними рекомендаціями

Від
500
мг 2 рази на
добу до 750 мг 2 рази
на добу

Терапію
слід

продовжувати

протягом
усього періоду
нейтропенії

Профілактика
інвазивних
інфекцій,
спричинених Neisseria
meningitidis

Разова
доза 500 мг

1 день (разова
доза)

Профілактика
після
контакту і
лікування легеневої
форми
сибірської
виразки в
осіб, які
можуть
отримувати
лікування
пероральним
шляхом, якщо
це є
клінічно
необхідним.
Застосування
препарату
слід
розпочинати
якомога швидше
після підозрюваного
або підтвердженого
контакту.

500 мг 2 рази
на добу

60 днів з
дня
підтвердженого
контакту з Bacillus anthracis

Діти
та підлітки.

Показання

Добова
доза, мг

Загальна
тривалість
лікування (може
включати
початкове
парентеральне
застосування
ципрофлоксацину)

Бронхолегеневі
інфекції,
спричинені Pseudomonas
aeruginosa, у
пацієнтів із
кістозним
фіброзом

20 мг/кг
маси тіла 2
рази на добу
при
максимальній
разовій
дозі 750 мг

Від
10 до 14 днів

Ускладнені
інфекції
сечового
тракту та пієлонефрит

Від 10 мг/кг
маси тіла 2
рази на добу
до 20
мг/кг маси
тіла 2 рази на
добу при
максимальній
разовій
дозі  750
мг

Від
10 до 21 днів

Профілактика
після
контакту і
лікування легеневої
форми
сибірської
виразки у
пацієнтів,
які можуть
отримувати
лікування пероральним
шляхом, якщо
це є клінічно
необхідним.
Застосування
препарату слід
розпочинати
якомога швидше
після
підозрюваного
або
підтвердже-ного
контакту

Від 10
мг/кг маси
тіла 2
рази на
добу до 15 мг/кг
маси тіла 2 рази на добу при
максимальній
разовій
дозі  500 мг

60 днів з
дня
підтвердженого
контакту з Bacillus anthracis

Інші
тяжкі
інфекції

20
мг/кг маси
тіла 2 рази на
добу, при
максимумі 750
мг на одну
дозу

Відповідно
до типу
інфекцій

Пацієнти
літнього
віку.

Пацієнти
літнього
віку повинні
отримувати
дозу, обрану
згідно з тяжкістю
інфекції та
кліренсом
креатиніну
пацієнта.

Ниркова
та печінкова
недостатність.

Рекомендовані
початкові та
підтримуючі дози
для
пацієнтів із
порушеною
нирковою функцією:

Кліренс
креатиніну

[мл/хв/1,73 м2]

Креатинін
сироватки крові [мкмоль/л]

Доза для
перорального
прийому [мг]

Кістозний
фіброз

20 мг/кг
маси тіла 2
рази на добу
при
максимальній
разовій
дозі 750 мг

Від
10 до 14 днів

60

< 124

Див.
звичайне
дозування

30‑60

124-168

250‑500 мг
кожні 12 годин

< 30

>169

250‑500 мг
кожні 24 годин

Пацієнти
на гемодіалізі

>169

250‑500 мг
кожні 24 годин (після
діалізу)

Пацієнти
на
перитонеальному
діалізі

>169

250‑500 мг
кожні 24 годин

У
пацієнтів з
печінковою
недостатністю
немає
потреби у
зміні
дозування
ципрофлоксацину.

Досліджень
щодо
дозування
ципрофлоксацину
для дітей із
порушеною
нирковою
та/або печінковою
функціями не
проводили.

Спосіб
застосування.

Таблетки
слід ковтати
не
розжовуючи і
запивати
рідиною. Їх
можна
приймати
незалежно
від прийому
їжі. При
прийомі
натще діюча речовина
всмоктується
швидше. Таблетки
ципрофлоксацину
не можна
приймати разом
із молочними
продуктами
(наприклад з
молоком,
йогуртом) або
фруктовими
соками з додаванням
мінералів
(наприклад з
апельсиновим
соком,
збагаченим
кальцієм)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

У
тяжких
випадках або
якщо пацієнт
нездатний
приймати
таблетки
(зокрема при
ентеральному
харчуванні),
рекомендується
розпочинати
терапію із
внутрішньовенного
введення
ципрофлоксацину,
поки не буде
можливим
перехід на
пероральний
прийом.

Діти.

Застосування
ципрофлоксацину
дітям та підліткам
необхідно
проводити
згідно з чинними
офіційними
рекомендаціями.
Лікування із
застосуванням
ципрофлоксацину
повинен
проводити
лікар із
досвідом лікування
дітей та
підлітків,
хворих на
кістозний фіброз
та/або тяжкі
інфекції.

Ципрофлоксацин
спричиняв
артропатію
опорних
суглобів у
незрілих
тварин.
Зростання
кількості
випадків
артропатій,
які пов’язані
із
застосуванням
препарату,
було статистично
незначущим.
Однак
лікування ципрофлоксацином
дітей та підлітків
потрібно
розпочинати
тільки після
ретельної
оцінки
співвідношення
користь/ризик
через
можливий
ризик
розвитку побічних
реакцій,
пов’язаних
із суглобами
та/або
навколишніми
тканинами.

Передозування.

Повідомлялося,
що
передозування
внаслідок
прийому 12 г
препарату
призводило
до симптомів
помірної
токсичності.
Гостре
передозування
у дозі 16 г
призводило
до розвитку
гострої ниркової
недостатності.
Симптоми
передозування
включали
запаморочення,
тремор, головний
біль,
підвищену
втомлюваність,
судоми, галюцинації,
сплутаність
свідомості,
абдомінальний
дискомфорт,
ниркову та
печінкову
недостатність,
а також
кристалурію
та гематурію.
Повідомлялося
також про
оборотну
ниркову
токсичність.

Окрім
звичайних
невідкладних
заходів, що проводяться
при
передозуванні,
рекомендовано
моніторинг
функції нирок,
зокрема
визначення
рН сечі і в
разі необхідності
– підвищення
її
кислотності
для попередження
явищ
кристалурії.
Пацієнти повинні
отримувати
достатню
кількість рідини.
Антациди, що
містять у
своєму
складі кальцій
або магній,
теоретично
мають
знижувати
всмоктування
ципрофлоксацину
при передозуванні.

За
допомогою
гемодіалізу
або
перитонеального
діалізу
виводиться
тільки
невелика
кількість
ципрофлоксацину
(<10 %). У випадку передозування
необхідно
проводити
симптоматичне
лікування.
Через
можливе
подовження
інтервалу QT
доцільним
також є
проведення
ЕКГ-моніторування.

Побічні
реакції.

Найчастіше
повідомлялося
про такі
побічні
реакції як
нудота та
діарея. Дані
про побічні
реакції
наведено
нижче.

Класи
систем
органів

Побічні
реакції

Інфекції
та інвазії

Грибкові
суперінфекції

З боку
системи
кровотворення
та
лімфатичної
системи

Еозинофілія,
лейкопенія,
анемія,
нейтропенія,
лейкоцитоз,
тромбоцитопенія,
тромбоцитемія,
гемолітична
анемія,
агранулоцитоз,
панцитопенія
(що загрожує
життю
пацієнта),
пригнічення
функції кісткового
мозку (що
загрожує
життю пацієнта)

З боку
імунної
системи

Алергічні
реакції,
алергічний/ангіоневротичний
набряк,
анафілактичні
реакції,
анафілактичний
шок (що загрожує
життю
пацієнта)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
реакції,
подібні до
сироваткової
хвороби

Порушення
обміну
речовин та
харчування

Зниження
апетиту,
гіперглікемія,
гіпоглікемія
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
гіпоглікемічна
кома
(частота
невідома)

З боку
ендокринної
системи

Синдром
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону
(частота
невідома)

Психічні
розлади*

Психомоторна
збудливість/тривожність,
сплутаність
свідомості
і дезорієнтація,
стривоженість,
патологічні
сновидіння,
депресія (з
можливими
суїцидальними
ідеями/думками
або спроби/вчинення
самогубства)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
галюцинації,
психотичні
реакції (з
можливими
суїцидальними
ідеями/думками
або спроби/вчинення
самогубства)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
манія,
гіпоманія
(частота
невідома).

З боку
нервової
системи*

Головний
біль,
запаморочення,
розлади сну, порушення
смаку,
парестезії
та
дизестезії,
гіпестезії,
тремор,
судоми
(включаючи
епілептичний
статус див.
розділ
«Особливості
застосування»),
запаморочення,
мігрень, порушення
координації,
порушення
ходи,
порушення
нюху,
внутрішньочерепна
гіпертензія
та псевдопухлини
мозку,
периферична
нейропатія
та полінейропатія
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
органів
зору*

Порушення
зору
(наприклад,
диплопія),
порушення
сприйняття
кольорів

З боку
органів
слуху та
лабіринту*

Дзвін
у вухах,
втрата
слуху/порушення
слуху

З боку
серця

Тахікардія,
шлуночкова
аритмія та
піруетна
тахікардія
(torsades de pointes)
(визначали
переважно у
пацієнтів
із
факторами
ризику щодо
подовження
інтервалу QT),
подовження
інтервалу QT
(див. розділи
«Особливості
застосування»,
«Передозування»)

З боку
судин

Вазодилатація,
артеріальна
гіпотензія,
синкопальний
стан,
васкуліт

З боку
органів
дихання,
торакальні
та медіастинальні
розлади

Диспное
(включаючи
астматичні
стани)

З
боку
шлунково-кишкового
тракту

Нудота,
діарея,
блювання,
біль у
ділянці шлунка
та по ходу
кишечнику,
абдомінальний
біль,
диспепсія,
флатуленція,
панкреатит.
Антибіотико-асоційована
діарея,
псевдомембраннозний
коліт (дуже
рідко – з
можливим
летальним
наслідком)
(див. розділ «Особливості
застосування»).

З боку
гепато-біліарної
системи

Підвищення
рівнів
трансаміназ
та білірубіну,
порушення
функції
печінки,
холестатична
жовтяниця,
гепатит,
некроз
печінки (що у
рідкісних
випадках
прогресує
до
печінкової
недостатності,
яка загрожує
життю
пацієнта)
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
шкірних
покривів та
підшкірної клітковини

Висипання,
свербіж,
кропив’янка,
реакції фоточутливості
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
петехії,
мультиформна
еритема,
вузликова
еритема,
синдром
Стівенса-Джонсона
(що потенційно
загрожує
життю
пацієнта),
токсичний епідермальний
некроліз (що
потенційно
загрожує
життю
пацієнта),
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(ГГЕП),
медикаментозне
висипання з
еозинофілією
і системними
проявами (DRESS
синдром)
(частота
невідома).

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини*

М’язово-скелетний
біль
(наприклад
біль у кінцівках,
поперековій
ділянці,
грудній клітині),
артралгії,
міалгії, артрит,
підвищення
м’язового
тонусу і
судоми м’язів,
м’язова
слабкість,
тендиніт,
розриви
сухожиль
(переважно
ахіллових)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
загострення
симптомів
міастенії
гравіс (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
нирок та
сечовидільної
системи

Порушення
функції
нирок,
ниркова
недостатність,
гематурія,
кристалурія
(див. розділ «Особливості
застосування»),
тубулоінтерстиціальний
нефрит

Розлади
загального
стану та
реакції у
місці
введення*

Астенія,
гарячка,
набряки,
підвищена
пітливість
(гіпергідроз)

Лабораторні
показники

Підвищення
активності
лужної
фосфатази крові,
підвищення
активності
амілази, збільшення
рівня МНВ (у
пацієнтів,
які одночасно
застосовують
антагоністи
вітаміну К)

*При
застосуванні
хінолонів та
фторхінолонів
повідомляли
про дуже
рідкісні
випадки
пролонгованих
(впродовж
місяців або
років),
інвалідизуючих
і потенційно
незворотних
серйозних
небажаних
реакцій на
лікарський
засіб, що
іноді
впливали на
кілька систем
організму та
органи чуття
(включаючи такі
реакції як
тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення
ходи, невропатії,
пов’язані з
парестезією,
депресія, втома,
порушення
памʼяті,
розлади сну
та порушення
слуху, зору,
смаку та
нюху) у
деяких випадках
незалежно
від
наявності
факторів
ризику (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Застосування
дітям

Частота
випадків
артропатії,
зазначена вище,
грунтується
на даних,
одержаних у
ході досліджень
з участю
дорослих
пацієнтів. У дітей
артропатія
спостерігається
частіше (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливими.
Вони
дозволяють
проводити безперервний
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
щодо
препарату. Медичні
працівники
повинні
повідомляти про
будь-які
підозрювані
побічні
реакції.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання. Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в оригінальній
упаковці в
недоступному
для дітей місці.

Упаковка. По 10
таблеток у блістері;
по 1 блістеру
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
Медокемі
ЛТД (Завод AZ)/Medochemie LTD
(Factory AZ).

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

2 Міхаел
Ераклеос
Стріт, Ажиос
Атанасіос Індустріальна
зона, Ажиос
Атанасіос,
Лімассол, 4101,
Кіпр/2 Michael Erakleous Street, Agios Athanassios
Industrial Area, Agios Athanassios, Limassol, 4101, Cyprus.