ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ЦИТРАМОН-ФОРТЕ

(Citramonum-forte)

Склад:

діючі
речовини: 1
таблетка
містить
кислоти
ацетилсаліцилової
320 мг,
парацетамолу
240 мг, кофеїну (у
перерахунку
на суху
речовину) 40 мг;

допоміжні
речовини: какао;
кислота
лимонна,
моногідрат;
повідон;
натрію
кроскармелоза;
тальк;
кальцію стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
цільні
правильні,
круглі
циліндри,
верхня і
нижня
поверхні яких
плоскі, краї
поверхонь
скошені, з
рискою для
поділу з
однієї
сторони,
світло-коричневого
кольору з
вкрапленнями,
з запахом какао.

Фармакотерапевтична
група.

Аналгетики та
антипіретики. Кислота
ацетилсаліцилова,
комбінації
без психолептиків.

Код АТХ N02B A51.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Комбінований
препарат, дія
якого
обумовлена
властивостями
компонентів,
що входять до
його складу.

Ацетилсаліцилова
кислота
чинить
жарознижувальну
та
протизапальну
дію,
послаблює
біль,
особливо
спричинений
запальним
процесом, а
також
помірно пригнічує
агрегацію
тромбоцитів
і тромбоутворення,
поліпшує
мікроциркуляцію
у вогнищі
запалення.

Парацетамол
чинить
аналгетичну,
жарознижувальну
і слабку протизапальну
дію, що
пов’язано з
його впливом
на центр
терморегуляції
в гіпоталамусі
та слабко
вираженою
здатністю
інгібувати
синтез
простагландинів
у периферичних
тканинах.

Кофеїн
підвищує
рефлекторну
збудливість спинного
мозку,
збуджує
дихальний і
судиноруховий
центри,
розширює
кровоносні
судини
кісткових
м’язів,
головного
мозку, серця,
нирок, знижує
агрегацію
тромбоцитів;
зменшує
сонливість,
відчуття
втоми,
підвищує
розумову та
фізичну
працездатність.
У даній комбінації
кофеїн у
малій дозі
майже не
чинить
стимулюючої
дії на
центральну
нервову систему,
однак сприяє
нормалізації
тонусу судин
мозку та
прискоренню
кровотоку.

Поєднання
ацетилсаліцилової
кислоти та парацетамолу
потенціює
аналгетичний
ефект
препарату. Як
аналгезивний,
так і
антипіретичний
ефекти
кислоти
ацетилсаліцилової
та парацетамолу
підвищуються
при
одночасному
застосуванні
з кофеїном.

Фармакокінетика.

Ацетилсаліцилова
кислота при
застосуванні
перорально
швидко
всмоктується,
достатня
концентрація
у крові
спостерігається
через 30 хв,
максимальна
– через 2
години.
Частина
препарату
всмоктується
у шлунку,
більша
частина – у
тонкій кишці.

Парацетамол
добре
всмоктується
у верхніх
відділах
травного
тракту,
метаболізується
в печінці.
Проникає
через
гематоенцефалічний
бар’єр,
потрапляє в
спинномозкову
рідину, у
синовіальну
рідину,
проникає у
грудне
молоко.
Максимальний
терапевтичний
ефект
досягається
через 30-60 хв
після
прийому.
Максимальна
концентрація
препарату у
крові
спостерігається
через 2-2,5
години. Період
напіввиведення
становить 2-4
години. У здорових
добровольців
виводиться з
організму із
сечею через 4-4,5
години, у
пацієнтів з
порушеннями
функції
нирок – через
8-12 годин.

Кофеїн
підвищує
секрецію
шлунка.
Механізм дії
кофеїну
зумовлений
пригніченням
ферменту
фосфодіестерази,
що
призводить до
накопичення
всередині
клітин
циклічного
аденозин-монофосфату.
Циклічний
аденозинмонофосфат
стимулює
метаболізм у
органах та
тканинах, у
тому числі в
м’язах та центральній
нервовій
системі.

З
організму
компоненти препарату
та продукти
метаболізму
виводяться
нирками.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Слабкий
або помірний
больовий
синдром: головний
або зубний
біль, біль
при
первинній дисменореї;
мігрень,
артралгія,
міалгія, невралгія,
особливо
захворювання
запального
походження
(фронтит,
гайморит),
ревматичні
захворювання,
хвороби, що
супроводжуються
гіпертермією
різної
етіології (як
жарознижувальний
засіб).

Протипоказання.

Гіперчутливість
до
компонентів
препарату та
до інших
нестероїдних
протизапальних
засобів (НПЗЗ).

Гострі
пептичні
виразки
шлунка та
дванадцятипалої
кишки,
шлунково-кишкові
кровотечі в
анамнезі,
гострий
панкреатит,
синдром
Жильбера.

Бронхіальна
астма, кропив’янка
або риніт, спричинені
застосуванням
саліцилатів
або НПЗЗ в
анамнезі.

Порушення
у системі
згортання
крові:
геморагічні
хвороби
(гемофілія,
геморагічний
діатез),
гіпопротромбінемія,
виражена
анемія, підвищена
схильність
до кровотеч.

Пригнічення
кістково-мозкового
кровотворення
(лейкопенія,
анемія, у
тому числі
гемолітична),
гостра
гематопорфірія.

Виражена
печінкова
та/або
ниркова
недостатність.

Дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Хірургічні
втручання, що
супроводжуються
значною
кровотечею.

Комбінація
з
метотрексатом
у дозуванні 15
мг на тиждень
або більше
(див.
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Комбінація
з
інгібіторами
моноаміноксидази
(МАО) та
протягом 2
тижнів після
припинення
застосування
інгібіторів
МАО (див. «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Підвищена
збудливість,
безсоння,
тромбоз,
тромбофлебіт,
епілепсія, гіпертиреоз,
артеріальна
гіпертензія,
атеросклероз,
органічні
захворювання
серцево-судинної
системи,
декомпенсована
серцева
недостатність,
порушення
серцевої
провідності, пароксизмальна
тахікардія, ішемічна
хвороба
серця, гострий
інфаркт
міокарда,
портальна
гіпертензія,
схильність
до спазму
судин, гіпертрофія
передміхурової
залози, тяжкі
форми
цукрового
діабету,
літній вік,
глаукома (у
зв’язку з
наявністю в
таблетці
кофеїну).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказані
комбінації.

Застосування
метотрексату
в дозах 15 мг на
тиждень і
більше
підвищує
гематологічну
токсичність
метотрексату
(зниження
ниркового
кліренсу
метотрексату
протизапальними
агентами і
витіснення
саліцилатами
метотрексату
зі зв’язку з
протеїнами
плазми
крові).

Одночасне
застосування
кофеїну з
інгібіторами
МАО може
спричинити
небезпечний
підйом артеріального
тиску.

Комбінації,
які потрібно
застосовувати
з обережністю.

Ацетилсаліцилова
кислота.

Одночасне
застосування
ібупрофену
перешкоджає
необоротному
інгібуванню
тромбоцитів
ацетилсаліциловою
кислотою.
Лікування
ібупрофеном
пацієнтів,
які мають
ризик
кардіоваскулярних
захворювань,
може
обмежувати
кардіопротекторну
дію
ацетилсаліцилової
кислоти.

При
одночасному
застосуванні
ацетилсаліцилової
кислоти та
антикоагулянтів
підвищується
ризик
розвитку
кровотечі.

При
одночасному
застосуванні
високих доз
саліцилатів
із НПЗЗ
(завдяки
взаємопосилюючому
ефекту)
підвищується
ризик виникнення
виразок і
шлунково-кишкових
кровотеч.

Одночасне
застосування
з
урикозуричними
засобами,
такими як
бензобромарон,
пробенецид,
знижує ефект
виведення
сечової кислоти
(завдяки
конкуренції
виведення
сечової
кислоти нирковими
канальцями).

При
одночасному
застосуванні
з дигоксином
концентрація
останнього в
плазмі крові
підвищується
внаслідок зниження
ниркової
екскреції.

При
одночасному
застосуванні
високих доз
ацетилсаліцилової
кислоти та
пероральних
антидіабетичних
препаратів
із групи похідних
сульфонілсечовини
або інсуліну
посилюється
гіпоглікемічний
ефект
останніх за
рахунок
гіпоглікемічного
ефекту
ацетилсаліцилової
кислоти і
витіснення
сульфонілсечовини,
пов’язаної з
протеїнами
плазми крові.

Діуретичні
засоби в
комбінації з
високими
дозами
ацетилсаліцилової
кислоти знижують
фільтрацію
клубочків завдяки
зниженню
синтезу
простагландинів
у нирках.

Системні
глюкокортикостероїди
(виключаючи
гідрокортизон),
які
застосовуються
для замісної
терапії при
хворобі
Аддісона, в період
лікування
кортикостероїдами
знижують
рівень
саліцилатів
у крові та
підвищують
ризик
передозування
після
закінчення
лікування.

При
застосуванні
з
кортикостероїдами
підвищується
ризик
розвитку
шлунково-кишкової
кровотечі.

Ацетилсаліцилова
кислота
посилює дію
фенітоїну.

Ангіотензинперетворюючі
ферменти
(АПФ) у комбінації
з високими дозами
ацетилсаліцилової
кислоти спричиняють
зниження
фільтрації в
клубочках внаслідок
інгібування
вазодилататорних
простагландинів
та зниження
антигіпертензивного
ефекту.

При
одночасному
застосуванні
з вальпроєвою
кислотою
ацетилсаліцилова
кислота витісняє
її зі зв’язку
з протеїнами
плазми крові,
підвищуючи
токсичність
останньої.

Етиловий
спирт сприяє
пошкодженню
слизової
оболонки
травного
тракту і
пролонгує час
кровотечі
внаслідок
синергізму
ацетилсаліцилової
кислоти та
алкоголю.

Посилює
дію гепарину,
пероральних
антикоагулянтів
(похідних
дикумарину),
резерпіну,
стероїдних
гормонів та
гіпоглікемічних
засобів. Одночасне
призначення
з іншими
нестероїдними
протизапальними
препаратами
(ібупрофен), метотрексатом,
трийодтироніном
збільшує
ризик
розвитку
побічних
ефектів.
Зменшує
ефективність
спіронолактону,
фуросеміду,
антигіпертензивних
засобів,
протиподагричних
препаратів,
які сприяють
виведенню
сечової
кислоти.

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну:
підвищують
ризик
кровотечі з
верхніх
відділів
травного
тракту через
можливість
синергічного
ефекту.

Препарат
посилює дію
засобів, що
зменшують
згортання
крові та
агрегацію
тромбоцитів,
побічну дію
кортикостероїдів,
сульфонілсечовини,
метотрексату.

Слід
уникати
комбінації з
барбітуратами,
протисудомними
засобами,
саліцилатами,
рифампіцином,
алкоголем.

Парацетамол.

Швидкість
всмоктування
парацетамолу
може
збільшуватися
при
одночасному
застосуванні
з
домперидоном
і
зменшуватися
при одночасному
застосуванні
з
холестираміном.
Парацетамол
підвищує час
виведення
хлорамфеніколу
в 5 разів. При
повторному
застосуванні
парацетамол
може посилити
дію непрямих
антикоагулянтів
(похідних
дикумарину).
Антацидні
лікарські засоби
можуть
зменшувати
ступінь
всмоктування
сполуки, а
також
сповільнювати
це
всмоктування.
Хронічне
вживання
алкоголю
може
збільшити
гепатотоксичність
парацетамолу
через надмірне
утворення
токсичного
метаболіту –
фенацетину
(індукція CYP 2E1), а
також спричинити
виснаження
глютатіонових
депо в клітинах
печінки. Крім
того,
індукторами
CYP 2E1 є карбамазепін,
барбітурати,
ізоніазид,
фенітоїн,
рифампін,
ритонавір
тощо, які
спричиняють
таку ж дію, як
і хронічне
вживання
алкоголю. При
одночасному
застосуванні
з глюкокортикоїдами
(дексаметазон)
підвищується
ймовірність
ульцерогенної
та
гепатотоксичної
дії
препарату,
посилюється
ризик
виникнення
шлунково-кишкових
кровотеч.
Сульфінпіразон
може
індукувати
посилення
утворення
фенацетину.
Парацетамол
може знизити
кліренс
бусульфану.
Тривале
застосування
парацетамолу
разом із НПЗЗ
або
саліцилатами
збільшує ризик
розвитку
токсичної
нефропатії, а
також ракових
захворювань
нирок і
сечового міхура.
Парацетамол
може
взаємодіяти
з кумариновими
та
індадіоновими
антикоагулянтами,
посилюючи їх
гіпотромбінемічну
відповідь,
тому на
підставі
відповідного
лабораторного
контролю
може бути
необхідною
модифікація
дози. У
великих
концентраціях
парацетамол
може
пригнічувати
дію інсуліну.
Метоклопрамід
прискорює
всмоктування
парацетамолу.

Антидепресанти
та інші
стимулятори
мікросомального
окислення –
ці препарати
збільшують
продукування
гідроксильованих
активних
метаболітів,
що впливають
на функцію
печінки, зумовлюючи
можливість
розвитку
тяжких інтоксикацій
при
невеликих
передозуваннях
препарату.
Парацетамол
знижує
ефективність
діуретиків.
Похідні
кумарину
(варфарину)
при довготривалому
застосуванні
парацетамолу
підвищують
ризик
розвитку
кровотеч.

Кофеїн.

Кофеїн
підвищує
ефект
(покращує
біодоступність)
аналгетиків-антипіретиків,
потенціює
ефекти похідних
ксантину,
альфа- та
бета-адреноміметиків,
психостимулюючих
засобів.

Циметидин,
гормональні
контрацептиви,
ізоніазид посилюють
дію кофеїну.

Кофеїн
знижує ефект опіоїдних
аналгетиків,
анксіолітиків,
снодійних і
седативних
засобів, є
антагоністом
засобів
для наркозу та
інших препаратів,
що
пригнічують
центральну
нервову
систему, конкурентним
антагоністом
препаратів
аденозину, аденозинтрифосфорної
кислоти.

При
одночасному
застосуванні
кофеїну з
ерготаміном покращується
всмоктування
ерготаміну в
травному
тракті, з
тиреотропними
засобами –
підвищується
тиреоїдний
ефект.

Кофеїн
знижує концентрацію
літію в
крові.

Кофеїн
з високою
інтенсивністю
метаболізується
ферментами
мікросом
печінки, і це є
визначальним
чинником у
взаємодіях
кофеїну з
іншими
лікарськими
препаратами
за рахунок
зниження або
підвищення
метаболізму
цих сполук.
Певні
антибіотики
знижують
кліренс
кофеїну, тим
самим підвищуючи
ризик
токсичної
дії цієї
сполуки.
Найбільш
важливі
представники
таких антибіотиків
–
ципрофлоксацин,
еноксацин, норфлоксацин,
офлоксацин і
еритроміцин.
Супутнє
застосування
кофеїну з
барбітуратами
може послабити
їх
гіпнотичний
та
спазмолітичний
ефект.
Антиаритмічні
препарати,
наприклад
мексилетин,
знижують
кліренс
кофеїну приблизно
на 50 %, тим самим
підвищуючи
ризик токсичної
дії цієї
сполуки.
Супутнє
застосування
кофеїну з
β-адреноблокаторами
може призвести
до взаємного
пригнічення
терапевтичного
ефекту. При
супутньому
застосуванні
з літієм
кофеїн
збільшує
виведення цієї
сполуки із
сечею і, отже,
знижує його
терапевтичний
ефект.

Ефективність
препарату
може
знижуватися
при
одночасному
застосуванні
з холестираміном,
холінолітиками,
антидепресантами,
лужними речовинами.

Особливості
застосування.

Перед
застосуванням
препарату
слід проконсультуватися
з лікарем.

Не
застосовувати
препарат з
іншими засобами,
що містять
парацетамол,
ацетилсаліцилову
кислоту.

Не
перевищувати
вказаних
доз
препарату.
Для
короткочасного
застосування.

Препарат
застосовувати
з
обережністю
при
шлунково-кишкових
виразках в
анамнезі, у тому
числі при
хронічній чи
рецидивуючій
виразковій
хворобі або
шлунково-кишкових
кровотечах в
анамнезі; одночасному
застосуванні
антикоагулянтів.

Пацієнтам з
порушеннями
функції
нирок і печінки
необхідно
порадитися з
лікарем стосовно
можливості
застосування
препарату.

Хворим
з
функціональною
недостатністю
печінки та
нирок дозу препарату
Цитрамон-Форте
необхідно
зменшити або
збільшити
інтервал між прийомами.
При
порушенні
функцій
нирок і печінки
інтервал між
прийомами
повинен бути
не менше 8
годин.

Оскільки
ацетилсаліцилова
кислота, як і
всі
неселективні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби,
спричиняє подразнення
слизової
оболонки
травного тракту,
цей
лікарський
засіб
потрібно
приймати
тільки після
їди, запиваючи
водою,
лужними
мінеральними
водами, розчином
натрію
гідрокарбонату
(найкраще –
молоком).

При
тривалому
застосуванні
препарату потрібно
перевіряти
наявність
крові в калі
для
виявлення ульцерогенної
дії та робити
аналізи
крові (вплив
на агрегацію
тромбоцитів,
деяка антикоагулянтна
активність).

При
гіпертермії лікарський
засіб
бажано
призначати
тільки в разі
неефективності
інших
аналгетиків-антипіретиків,
оскільки
існує ризик
розвитку
синдрому Рея.
Якщо
внаслідок
застосування
препарату
виникне
блювання, то
слід
запідозрити
синдром Рея.

Необхідно
враховувати,
що у хворих з
алкогольним
ураженням
печінки
збільшується
ризик гепатотоксичної
дії
парацетамолу;
препарат
може
впливати на
результати лабораторних
досліджень
щодо вмісту в
крові
глюкози та
сечової
кислоти.

При
хірургічних
операціях (у
тому числі стоматологічних)
застосування
препаратів, які
містять
ацетилсаліцилову
кислоту, може
підвищити
імовірність
появи/посилення
кровотечі, що
зумовлено
пригніченням
агрегації
тромбоцитів протягом
деякого часу
після
застосування
ацетилсаліцилової
кислоти. За 5-7
діб до хірургічного
втручання
необхідно
відмінити
застосування
лікарського
засобу (для зниження
ризику
підвищеної
кровоточивості).

Пацієнт
повинен
заздалегідь
попередити лікаря
про прийом
препарату Цитрамон-Форте.

У
пацієнтів з
алергічними
ускладненнями,
у тому числі
з
бронхіальною
астмою,
алергічним
ринітом,
кропив’янкою,
шкірним
свербежем,
набряком
слизової
оболонки і
полінозом
носа, а також
при їх
поєднанні з
хронічними
інфекціями
дихальних
шляхів та у
хворих із
гіперчутливістю
до
нестероїдних
протизапальних
засобів
можливий
розвиток
бронхоспазму
або нападу
бронхіальної
астми, тому
протипоказане
застосування
НПЗЗ цій
категорії
пацієнтів.

Ацетилсаліцилова
кислота, що
входить до складу
лікарського
засобу,
навіть у
невеликих
дозах може
знижувати
виведення
сечової
кислоти з
організму, що
може стати
причиною
гострого
нападу
подагри у
чутливих
пацієнтів.

Оскільки
ацетилсаліцилова
кислота
спричиняє подразнення
слизової
оболонки,
препарат не
застосовувати
дітям через
ризик розвитку
синдрому Рея.
У пацієнтів з
бронхіальною
астмою,
алергічними
захворюваннями,
підвищеною
чутливістю
до НПЗЗ
можливий
розвиток
алергічної
реакції або
загострення
основного
захворювання.

Під
час
лікування
препаратом
не рекомендується
вживати
надмірну
кількість
напоїв, що
місять
кофеїн
(наприклад
кави, чаю). Це може
спричиняти
порушення
сну, тремор,
відчуття
напруження,
дратівливість,
неприємне
відчуття за
грудниною
через
серцебиття.

Під
час
лікування не
вживати
алкогольні напої
(підвищення
ризику
шлунково-кишкової
кровотечі).

Пацієнтам,
які
приймають
аналгетики
кожен день
при артритах
легкої форми,
необхідно
проконсультуватися
з лікарем.
Перед застосуванням
лікарського
засобу необхідно
порадитися
з лікарем,
якщо пацієнт
застосовує
варфарин
або подібні
лікарські
засоби, які
мають антикоагулянтний
ефект.

Не
слід
застосовувати
при
гіперчутливості
до
аналгетичних,
протизапальних,
протиревматичних
засобів, та з
обережністю,
при одночасному
застосуванні
антикоагулянтів
і наявності
порушень
кровообігу
(наприклад,
патологія
судин нирки,
застійна
серцева
недостатність,
гіповолемія,
обширні
операції,
сепсис або
сильні
кровотечі),
оскільки
ацетилсаліцилова
кислота
також
збільшує
ризик порушення
функції
нирок і
гострої
ниркової недостатності.
Ібупрофен
може
зменшити
інгібіторний
вплив
ацетилсаліцилової
кислоти на
агрегацію
тромбоцитів.

Лікарський
засіб може
впливати на
результати
лабораторних
досліджень
щодо вмісту в
крові
глюкози та
сечової кислоти.

Не
рекомендується
застосовувати
лікарський
засіб без
консультації
лікаря більше
5 днів як
аналгезуючий
і більше 3
днів як жарознижувальний
засіб.

Якщо
симптоми не
зникають,
звернутися
до лікаря.

Якщо
головний
біль стає
постійним,
слід
звернутися до
лікаря.

Протипоказано
призначати
хворим на
бронхіальну
астму, при
підвищеній
кровоточивості
та з
особливою
обережністю –
при одночасній
терапії
антикоагулянтами
(кумарин і
гепарин), при
порушеннях
функції печінки
та
захворюваннях
нирок, а
також при
одночасному
проведенні
протизапальної
терапії.

Може
змінити
результати
аналізів
допінг-контролю
спортсменів.
Утруднює
встановлення
діагнозу при «гострому
животі».

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
протипоказаний
у період
вагітності.

У III
триместрі
вагітності
прийом
саліцилатів
у високих
дозах (більш
ніж 300 мг/добу)
може призвести
до переношування
вагітності
та
послаблення
переймів під
час пологів,
а також до
кардіопульмональної
токсичності
(передчасного
закриття ductus arteriosus) у дітей.

Застосування
ацетилсаліцилової
кислоти у
великих
дозах
незадовго до
пологів може призвести
до
внутрішньочерепних
кровотеч,
особливо в
недоношених
дітей.

За
необхідності
призначення
препарату годування
груддю слід
припинити.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Препарат
може
впливати на
швидкість
нервово-м’язової
передачі, у
зв’язку з чим
при лікуванні
препаратом
варто
утриматися
від
керування автотранспортом
і від роботи
з
небезпечними
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
застосовують
внутрішньо
під час або
після їди.
Призначають
дорослим та
дітям віком
від 16 років по 1
таблетці 2-3 рази
на добу. Для
купірування
гострого
болю – 2
таблетки
одноразово.
Максимальна
добова доза
становить 6
таблеток за 3
прийоми.
Препарат не
слід
приймати
понад 5 днів
як
знеболювальний
засіб і понад
3 дні – як жарознижувальний
(без
призначення
та нагляду лікаря).

Діти.

Не слід
застосовувати
препарати,
які містять
ацетилсаліцилову
кислоту, дітям
із гострою
респіраторною
вірусною інфекцією
(ГРВІ), яка
супроводжується
або не супроводжується
підвищенням
температури
тіла, без
консультації
з лікарем.
При деяких
вірусних
захворюваннях,
особливо
грипі А, грипі
В і вітряній
віспі, існує
ризик
розвитку синдрому
Рея, який
потребує
невідкладного
медичного
втручання.
Якщо вказані
стани супроводжуються
тривалим блюванням,
це може бути
ознакою
синдрому Рея.

З огляду
на
вищезазначені
причини,
дітям віком
до 16 років протипоказане
застосування
препарату.

Передозування.

Симптоми
передозування
можуть
проявлятися
при
тривалому
застосуванні
препарату
або в дозах,
що у багато
разів
перевищують
рекомендовану.

Симптоми
передозування,
обумовлені ацетилсаліциловою
кислотою.

Токсичність
саліцилатів
може бути
результатом
інтоксикації
внаслідок
тривалого
застосування
терапевтичних
доз або гострої
інтоксикації
(при
застосуванні
> 100 мг/кг/добу
більше 2 днів), що
потенційно
загрожує
життю,
внаслідок
випадкового
проковтування
дітьми чи випадкового
отруєння.

Хронічне
отруєння
саліцилатами
може
проходити
безсимптомно,
бо не має
специфічних
симптомів.
Інтоксикація
саліцилатами
середнього
ступеня
тяжкості, або
саліцилізм,
зазвичай
розвивається
лише після
повторного
застосування
високих доз.

Симптоми:
запаморочення,
шум у вухах,
глухота,
підвищена
пітливість,
нудота,
блювання,
головний
біль та
пригнічення
свідомості
можуть
контролюватися
шляхом
зниження
дози. Шум у
вухах може виникати
при
плазмовій
концентрації
від 150 до 300
мкг/мл. Більш
тяжкі
побічні
ефекти
виникають
при концентрації
понад 300 мкг/мл.
Основною
особливістю гострого
отруєння є
тяжке
порушення
кислотно-лужного
балансу, яке
може відрізнятися
залежно від
віку
пацієнта та
тяжкості
інтоксикації.
Найрозповсюдженішою
ознакою у дітей
є
метаболічний
ацидоз.
Тяжкість
отруєння не
можна оцінити,
використовуючи
лише дані
плазмової концентрації.
Всмоктування
ацетилсаліцилової
кислоти може
сповільнюватися
внаслідок
гальмування
спорожнення
шлунка,
формування
конкрементів
у шлунку або
внаслідок
застосування
препаратів,
вкритих
ентеросолюбтивною
оболонкою.
Невідкладна
допомога при
отруєнні
ацетилсаліциловою
кислотою
визначається
ступенем тяжкості,
стадією та
клінічними
симптомами
та
відповідає
стандартним
методам
надання
невідкладної
допомоги при
отруєннях.
Першочергові
заходи повинні
бути
спрямовані
на
прискорення
виведення
лікарського
засобу, а
також на
відновлення
електролітного
та
кислотно-лужного
балансу.
Внаслідок
комплексних
патофізіологічних
ефектів
отруєння
саліцилатами
можуть
виникнути
деякі
симптоми та
лабораторні
зміни.

Отруєння
легкого та
середнього
ступеня
тяжкості: тахіпное,
гіпервентиляція,
дихальний
алкалоз,
підвищена
пітливість,
нудота,
блювання.
Лабораторні
дані:
алкалоз,
лужна реакція
сечі.

Тяжке
отруєння: дихальний
алкалоз із
компенсаторним
метаболічним
ацидозом,
гіперпірексія,
відчуття
шуму у вухах,
глухота.
Дихальна
система: від
гіпервентиляції,
некардіогенного
набряку
легень до зупинки
дихання та
асфіксії;
лабораторні
дані –
алкалоз,
лужна
реакція сечі.
Серцево-судинна
система: від
порушень
серцевого
ритму, артеріальної
гіпотензії
до зупинки
серця. Втрата
рідини та електролітів:
дегідратація,
олігурія,
ниркова недостатність.
Лабораторні
дані – гіпокаліємія,
гіпернатріємія,
гіпонатріємія,
порушення
функції нирок.
Порушення
обміну
глюкози,
кетоз
лабораторно
проявляються
у вигляді
гіперглікемії,
гіпоглікемії
(особливо у
дітей),
підвищення
рівня кетонових
тіл. Травний
тракт:
шлунково-кишкові
кровотечі.
Зміни з боку
крові: від
пригнічення
функції
тромбоцитів
до
коагулопатій.

Лабораторні
дані:
подовження
протромбінового
часу, гіпопротромбінемія.
Неврологічні:
токсична енцефалопатія
та
пригнічення центральної
нервової
системи від
млявості,
пригнічення
свідомості
до коми та
нападу судом.

Симптоми
передозування
в перші 24
години, обумовлені
парацетамолом.

Виявляються
блідістю
шкіри, втратою
апетиту, анорексією,
нудотою,
блюванням,
болем у животі,
гепатонекрозом,
підвищенням
активності
печінкових
трансаміназ,
збільшенням протромбінового
індексу.

Симптоми
ураження
печінки
спостерігаються
через 12-48 годин
після
передозування.
Можуть
виникати
порушення
метаболізму
глюкози та
метаболічний
ацидоз. При
тяжкому отруєнні
печінкова
недостатність
може прогресувати
і призвести
до розвитку
токсичної
енцефалопатії
з порушенням
свідомості, крововиливів,
гіпоглікемії,
коми, в
окремих
випадках – з
летальним
наслідком.
Гостра
ниркова
недостатність
із гострим
некрозом
канальців
може проявлятися
сильним
поперековим
болем, гематурією,
протеїнурією
і розвинутися
навіть за
відсутності
тяжкого
ураження нирок.
Відзначалася  також  серцева
аритмія та
панкреатит.

При
тривалому
застосуванні
лікарського засобу
в великих
дозах з боку
органів кровотворення
може
розвинутись
апластична
анемія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
нейтропенія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія.
При прийомі
великих доз з боку
центральної
нервової
системи можливе
запаморочення,
психомоторне
збудження і
порушення
орієнтації; з
боку
сечовидільної
системи −
нефротоксичність
(ниркова
коліка,
інтерстиціальний
нефрит,
капілярний
некроз).

Ураження
печінки
можливе у
дорослих, які
прийняли 10 г і
більше
парацетамолу,
та у дітей,
які прийняли
більше 150 мг/кг
маси тіла.

У
пацієнтів з
факторами
ризику
(тривалий прийом
карбамазепіну,
фенобарбітону,
фенітоїну,
примідону,
рифампіцину,
звіробою або
інших
лікарських
засобів, що
індукують
печінкові
ферменти;
зловживання
алкоголем;
недостатність
глутатіонової
системи,
наприклад:
розлади травлення,
ВІЛ-інфекція,
голодування,
муковісцидоз,
кахексія)
прийом 5 г або
більше парацетамолу
може
призвести до
ураження печінки.

При
передозуванні
необхідна
швидка медична
допомога.
Пацієнта
слід негайно
доставити у
лікарню,
навіть якщо
відсутні
ранні симптоми
передозування.

У
разі
передозування
можуть
спостерігатися
нудота,
блювання, підвищене
потовиділення,
психомоторне
збудження або
пригнічення
центральної
нервової системи,
сонливість,
порушення
свідомості, порушення
серцевого
ритму,
тахікардія,
екстрасистолія,
тремор,
гіперрефлексія,
судоми або може не
відображатися
тяжкість
передозування
чи ризик
ураження
органів.
Концентрацію
парацетамолу
у плазмі
крові слід
вимірювати
через 4
години або
пізніше
після
прийому (більш
ранні
визначення
концентрації
є недостовірними).

Лікування: промивання
шлунка з
подальшим застосуванням
активованого
вугілля (якщо
надмірна
доза
парацетамолу
була прийнята
у межах 1
години), симптоматична
терапія. Специфічний
антидот при передозуванні
парацетамолу
– N-ацетилцистеїн.
При
відсутності
блювання
можливе застосування
метіоніну
перорально
або N-ацетилцистеїну
внутрішньовенно,
що є ефективним
протягом 24 годин але
максимальний
захисний
ефект настає
при його
застосуванні
протягом 8
годин
після передозування.
Ефективність
антидоту
різко
знижується після
цього часу. Необхідно
також вжити
загальнопідтримуючих
заходів. При
необхідності
слід застосовувати
a-адреноблокатори.

Симптоми
передозування,
обумовлені
кофеїном.

Проявляється
збудженням,
запамороченням,
прискореним
диханням,
блюванням,
тремтінням,
судомами,
екстрасистолією.

Лікування:
промивання
шлунка,
повторне
призначення активованого
вугілля,
форсований
лужний
діурез,
оксигенотерапія,
гемодіаліз у
тяжких
випадках,
інфузія рідини
та
електролітів.
Симптоматична
терапія. При
судомах
застосовують
діазепам. Специфічний
антидот при
передозуванні
парацетамолу
– N-ацетилцистеїн.

Побічні
реакції.

При
застосуванні
препарату в
окремих
хворих
можуть
спостерігатися
побічні
реакції, які
характерні
для
препаратів
ацетилсаліцилової
кислоти,
парацетамолу
або кофеїну.

З
боку
травного
тракту:
шлунково-кишкові
розлади:
диспепсія,
печія, біль в
епігастральній
ділянці та
абдомінальний
біль, нудота,
блювання; в
окремих
випадках –
запалення та
ерозивно-виразкові
ураження
травного
тракту, які
можуть у
поодиноких
випадках
спричинити
шлунково-кишкові
геморагії і
перфорації з
відповідними
лабораторними
показниками
та клінічними
проявами; рідко
–
транзиторна
печінкова
недостатність
із
підвищенням активності
печінкових
ферментів,
як правило,
без розвитку
жовтяниці,
гепатонекроз
(дозозалежний
ефект);
порушення
функції
печінки.

З
боку
кровотворної
системи:
лейкопенія,
агранулоцитоз,
гемолітична
анемія,
метгемоглобінемія,
сульфгемоглобінемія,
при тривалому
застосуванні
у великих
дозах –
апластична
анемія,
панцитопенія,
нейтропенія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія;
геморагії
можуть
призвести до
гострої і
хронічної
постгеморагічної
анемії/залізодефіцитної
анемії
(внаслідок
так званої
прихованої
мікрокровотечі)
з
відповідними
лабораторними
проявами і
клінічними
симптомами,
такими як
астенія,
блідість
шкірного
покриву,
гіпоперфузія.

Алергічні
реакції: у
пацієнтів з
індивідуальною
підвищеною чутливістю
до
саліцилатів
можливий
розвиток
алергічних
реакцій
шкіри, включаючи
такі
симптоми, як
гіперемія
шкіри, відчуття
жару, висип
на шкірі
і
слизових оболонках,
у т. ч.
генералізовані
та еритематозні
висипання;
кропив’янка,
набряк, шкірний
свербіж,
ангіоневротичний
набряк. У
хворих на
бронхіальну
астму можливе
збільшення
частоти
виникнення
бронхоспазму;
алергічних
реакцій від
незначного
до помірного
ступеня, які
потенційно вражають
шкіру,
дихальні
шляхи,
травний тракт
і
кардіоваскулярну
систему,
проявляються
у вигляді
висипань,
кропив’янки,
набряку, свербежу,
некардіогенного
набряку
легень. Дуже
рідко
спостерігали
тяжкі реакції,
включаючи
анафілактичний
шок.

Дерматологічні
реакції: мультиформна
ексудативна
еритема (у т. ч.
синдром
Стівенса-Джонсона),
токсичний епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла).

З
боку центральної
і
периферичної
нервової системи:
тремор,
нервозність,
занепокоєння,
запаморочення
і дзвін у
вухах,
порушення
зору, що може
свідчити про
передозування,
безсоння,
підвищена
збудливість,
порушення орієнтації.

З боку
сечостатевої
системи: при
прийомі
великих доз –
нефротоксичність
(ниркова
коліка,
інтерстиціальний
нефрит,
папілярний
некроз).

З
боку
серцево-судинної
системи: короткочасна
тахікардія
та
підвищення артеріального
тиску, аритмія,
відчуття
серцебиття.

З
боку
ендокринної
системи: гіпоглікемія,
аж до
гіпоглікемічної
коми.

З
боку системи
згортання
крові:
внаслідок
антиагрегантної
дії на тромбоцити,
гіпокоагуляції
ацетилсаліцилова
кислота може
підвищувати
ризик
розвитку кровотеч.
Спостерігалися
такі
кровотечі, як
інтраопераційні
геморагії, гематоми,
кровотечі з
органів
сечостатевої
системи,
носові
кровотечі,
кровотечі з
ясен,
пурпура;
рідко або
дуже рідко –
серйозні кровотечі,
такі як
геморагії
травного тракту,
мозкові
геморагії
(особливо в
пацієнтів із
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією
та/або при
одночасному
застосуванні
антигемостатичних
засобів), які
в поодиноких
випадках могли
потенційно загрожувати
життю.

Термін
придатності. 2
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері.

По 10
таблеток у
блістері; по 10
блістерів у
пачці.

Категорія
відпуску.

Без
рецепта:
таблетки № 10.

За
рецептом:
таблетки № 100
(10×10).

Виробник.

АТ
«Лубнифарм».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Україна,
37500, Полтавська
обл., м. Лубни,
вул. Барвінкова, 16.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

ЦИТРАМОН-ФОРТЕ

(CITRAMONUM-FORTE)

Состав:

действующие
вещества: 1
таблетка
содержит
кислоты
ацетилсалициловой
320 мг,
парацетамола
240 мг, кофеина (в
пересчете на
сухое
вещество) 40 мг;

вспомогательные
вещества: какао;
кислота
лимонная,
моногидрат;
повидон;
натрия
кроскармелоза;
тальк;
кальция
стеарат.

Лекарственная
форма. Таблетки.

Основные
физико-химические
свойства: цельные
правильные,
круглые
цилиндры, верхняя
и нижняя
поверхности
которых
плоские, края
поверхностей
скошенные, с
риской для
деления с одной
стороны,
светло-коричневого
цвета с
вкраплениями,
с запахом
какао.

Фармакотерапевтическая
группа.

Аналгетики
и
антипиретики.
Кислота
ацетилсалициловая,
комбинации без
психолептиков.

Код АТХ N02B A51.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Комбинированный
препарат,
действие
которого
обусловлено
свойствами
компонентов,
входящих в
его состав.

Ацетилсалициловая
кислота
оказывает жаропонижающее
и
противовоспалительное
действие,
ослабляет
боль,
особенно
вызванную
воспалительным
процессом, а
также
умеренно
угнетает
агрегацию
тромбоцитов
и
тромбообразование,
улучшает
микроциркуляцию
в очаге
воспаления.

Парацетамол
оказывает
аналгетическое,
жаропонижающее
и слабое
противовоспалительное
действие, что
связано с его
влиянием на
центр
терморегуляции
в гипоталамусе
и слабо
выраженной
способностью
ингибировать
синтез
простагландинов
в
периферических
тканях.

Кофеин
повышает
рефлекторную
возбудимость
спинного
мозга,
возбуждает
дыхательный
и
сосудистодвигательный
центры, расширяет
кровеносные
сосуды
костных мышц,
головного
мозга,
сердца,
почек, снижает
агрегацию
тромбоцитов;
уменьшает
сонливость,
ощущение
усталости,
повышает
умственную и
физическую
трудоспособность.
В данной
комбинации
кофеин в
малой дозе
почти не
оказывает
стимулирующего
действия на центральную
нервную
систему,
однако
способствует
нормализации
тонуса
сосудов
мозга и ускорению
кровотока.

Сочетание
ацетилсалициловой
кислоты и парацетамола
потенцирует
аналгетический
эффект
препарата.
Как
аналгезирующий,
так и
антипиретический
эффекты
кислоты ацетилсалициловой
и
парацетамола
повышаются
при
одновременном
применении с
кофеином.

Фармакокинетика.

Ацетилсалициловая
кислота при
применении
перорально
быстро
всасывается,
достаточная
концентрация
в крови
наблюдается
через 30 мин,
максимальная
– через 2 часа.
Часть
препарата
всасывается
в желудке,
большая
часть – в
тонкой кишке.

Парацетамол
хорошо
всасывается
в верхних
отделах
пищеварительного
тракта, метаболизируется
в печени.
Проникает
через гематоэнцефалический
барьер,
попадает в
спинномозговую
жидкость, в
синовиальную
жидкость,
проникает в
грудное
молоко.
Максимальный
терапевтический
эффект
достигается
через 30-60 мин
после приема.
Максимальная
концентрация
препарата в
крови
наблюдается
через 2-2,5 часа.
Период
полувыведения
составляет 2-4
часа. У здоровых
добровольцев
выводится из
организма с
мочой через 4-4,5
часа, у
пациентов с
нарушениями
функции
почек – через
8-12 часов.

Кофеин
повышает
секрецию
желудка.
Механизм
действия
кофеина
обусловлен
угнетением
фермента
фосфодиэстеразы,
что приводит
к накоплению
внутри
клеток
циклического
аденозинмонофосфата.
Циклический
аденозинмонофосфат
стимулирует
метаболизм в
органах и
тканях, в том
числе в
мышцах и
центральной
нервной
системе.

Из
организма
компоненты
препарата и
продукты
метаболизма
выводятся
почками.

Клинические
характеристики.

Показания.

Слабый или
умеренный
болевой
синдром: головная
или зубная
боль, боль
при
первичной дисменорее;
мигрень,
артралгия,
миалгия, невралгия,
особенно
заболевания
воспалительного
происхождения
(фронтит,
гайморит), ревматические
заболевания,
болезни,
сопровождающиеся
гипертермией
различной
этиологии (как
жаропонижающее
средство).

Противопоказания.

Гиперчувствительность
к
компонентам
препарата и к
другим
нестероидным
противовоспалительным
средствам
(НПВС).

Острые
пептические язвы
желудка и
двенадцатиперстной
кишки, желудочно-кишечные
кровотечения
в анамнезе,
острый
панкреатит, синдром
Жильбера.

Бронхиальная
астма, крапивница
или ринит, вызванная
применением
салицилатов
или НПВС в
анамнезе.

Нарушения в
системе
свертывания
крови:
геморрагические
заболевания
(гемофилия,
геморрагический
диатез),
гипопротромбинемия,
выраженная
анемия, повышенная
склонность к
кровотечениям.

Угнетение
костномозгового
кровообразования
(лейкопения,
анемия, в том
числе гемолитическая),
острая
гематопорфирия.

Выраженная
печеночная
и/или
почечная недостаточность.

Дефицит
глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы.

Хирургические
вмешательства,
сопровождающиеся
значительным
кровотечением.

Комбинация
с
метотрексатом
в дозировании
15 мг в неделю
или больше
(см.
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Комбинация
с
ингибиторами
моноаминоксидазы
(МАО) и в
течение 2
недель после
прекращения
применения
ингибиторов
МАО (см. «Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Повышенная
возбудимость,
бессонница,
тромбоз,
тромбофлебит,
эпилепсия,
гипертиреоз,
артериальная
гипертензия,
атеросклероз,
органические
заболевания
сердечно-сосудистой
системы,
декомпенсированная
сердечная
недостаточность,
нарушение
сердечной
проводимости,
пароксизмальная
тахикардия,
ишемическая
болезнь
сердца, острый
инфаркт
миокарда,
портальная
гипертензия,
склонность к
спазму
сосудов, гипертрофия
предстательной
железы, тяжелые
формы сахарного
диабета, пожилой
возраст,
глаукома (в связи
с наличием в
таблетке
кофеина).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Противопоказанные
комбинации.

Применение
метотрексата в дозах
15 мг в
неделю и более
повышает
гематологическую
токсичность
метотрексата
(снижение
почечного
клиренса
метотрексата
противовоспалительными
агентами и
вытеснение
салицилатами
метотрексата из
связи с
протеинами
плазмы
крови).

Одновременное
применение
кофеина с
ингибиторами
МАО может
стать
причиной
опасного
повышения
артериального
давления.

Комбинации,
которые
нужно
применять с
осторожностью.

Ацетилсалициловая
кислота.

Одновременное
применение
ибупрофена
препятствует
необратимому
ингибированию
тромбоцитов
ацетилсалициловой
кислотой.
Лечение
ибупрофеном
пациентов,
имеющих риск
кардиоваскулярных
заболеваний,
может ограничивать
кардиопротекторное
действие ацетилсалициловой
кислоты.

При
одновременном
применении
ацетилсалициловой
кислоты и
антикоагулянтов
повышается
риск
развития
кровотечения.

При
одновременном
применении
высоких доз салицилатов
с НПВС
(благодаря
взаимоусиливающему
эффекту)
повышается
риск
возникновения
язв и желудочно-кишечных
кровотечений.

Одновременное
применение с
урикозурическими
средствами,
такими как
бензобромарон,
пробенецид,
снижается
эффект
выведения
мочевой кислоты
(благодаря
конкуренции
выведения мочевой
кислоты
почечными
канальцами).

При
одновременном
применении с
дигоксином
концентрация
последнего в
плазме крови
повышается
вследствие
снижения
почечной
экскреции.

При
одновременном
применении
высоких доз
ацетилсалициловой
кислоты и
пероральных
антидиабетических
препаратов
из группы производных
сульфонилмочевины
или инсулина
усиливается
гипогликемический
эффект последних
за счет
гипогликемического
эффекта
ацетилсалициловой
кислоты и
вытеснения
сульфонилмочевины,
связанной с
протеинами
плазмы крови.

Диуретические
средства в
комбинации с
высокими
дозами
ацетилсалициловой
кислоты
снижают
фильтрацию
клубочков
благодаря
снижению
синтеза
простагландинов
в почках.

Системные
глюкокортикостероиды
(исключая
гидрокортизон),
которые
применяются
для
заместительной
терапии при
болезни
Аддисона, в
период лечения
кортикостероидами
снижают
уровень салицилатов
в крови и
повышают
риск передозировки
после
окончания
лечения.

При
применении с
кортикостероидами
повышается
риск развития
желудочно-кишечного
кровотечения.

Ацетилсалициловая
кислота
усиливает действие
фенитоина.

Ангиотензинпревращающие
ферменты
(АПФ) в комбинации
с высокими
дозами
ацетилсалициловой
кислоты
вызывают
снижение
фильтрации в
клубочках
вследствие
ингибирования
вазодилататорных
простагландинов
и снижения
антигипертензивного
эффекта.

При
одновременном
применении с
вальпроевой
кислотой
ацетилсалициловая
кислота вытесняет
ее из связи с
протеинами
плазмы крови,
повышая
токсичность
последней.

Этиловый
спирт
способствует
повреждению
слизистой
оболочки
пищеварительного
тракта и
пролонгирует
время кровотечения
вследствие
синергизма
ацетилсалициловой
кислоты и
алкоголя.

Усиливает
действие
гепарина,
пероральных
антикоагулянтов
(производных
дикумарина),
резерпина,
стероидных гормонов
и
гипогликемических
средств. Одновременное
назначение с
другими
нестероидными
противовоспалительными
препаратами
(ибупрофен),
метотрексатом,
трийодтиронином
увеличивает
риск
развития
побочных
эффектов.
Уменьшает
эффективность
спиронолактона,
фуросемида,
антигипертензивных
средств,
противоподагрических
препаратов,
способствующих
выведению
мочевой
кислоты.

Селективные
ингибиторы
обратного
захвата
серотонина:
повышают
риск
кровотечения
из верхних
отделов
пищеварительного
тракта из-за
возможности
синергического
эффекта.

Препарат
усиливает
действие
средств, уменьшающих
свертывание
крови и
агрегацию тромбоцитов,
побочное
действие
кортикостероидов,
сульфонилмочевины,
метотрексата.

Следует
избегать
комбинации с
барбитуратами,
противосудорожными
средствами,
салицилатами,
рифампицином,
алкоголем.

Парацетамол.

Скорость
всасывания
парацетамола
может увеличиваться
при
одновременном
применении с
домперидоном
и
уменьшаться
при одновременном
применении с
холестирамином.
Парацетамол
повышает
время
выведения хлорамфеникола
в 5 раз. При
повторном
применении парацетамол
может
усилить
действие непрямых
антикоагулянтов
(производных
дикумарина).
Антацидные
лекарственные
средства могут
уменьшать
степень
всасывания
соединения, а
также
замедлять
это
всасывание.
Хроническое употребление
алкоголя
может
увеличить гепатотоксичность
парацетамола
в результате
чрезмерного
образования
токсического
метаболита –
фенацетина
(индукция CYP 2E1), а также
вызвать
истощение
глютатионовых
депо в
клетках
печени. Кроме
того,
индукторами
CYP 2E1 являются
карбамазепин,
барбитураты,
изониазид,
фенитоин,
рифампин,
ритонавир и
т.п., вызывающие
такое же
действие, как
и хроническое
употребление
алкоголя. При
одновременном
применении с
глюкокортикоидами
(дексаметазон)
повышается
вероятность
ульцерогенного
и
гепатотоксического
действия
препарата,
усиливается
риск
возникновения
желудочно-кишечных
кровотечений.
Сульфинпиразон
может
индуцировать
усиление
образования
фенацетина.
Парацетамол
может снизить
клиренс
бусульфана.
Длительное
применение
парацетамола
вместе с НПВС
или
салицилатами
увеличивает
риск
развития
токсической
нефропатии, а
также
раковых
заболеваний
почек и мочевого
пузыря.
Парацетамол
может
взаимодействовать
с
кумариновыми
и
индадионовыми
антикоагулянтами,
усиливая их
гипотромбинемический
ответ,
поэтому на
основании
соответствующего
лабораторного
контроля
может быть
необходимой
модификация
дозы. В
больших
концентрациях
парацетамол
может
угнетать действие
инсулина.
Метоклопрамид
ускоряет всасывание
парацетамола.

Антидепрессанты
и другие
стимуляторы
микросомального
окисления – эти
препараты увеличивают
продуцирование
гидроксилированных
активных
метаболитов,
влияющих на
функцию печени,
обуславливая
возможность
развития тяжелых
интоксикаций
при небольших
передозировках
препарата.
Парацетамол снижает
эффективность
диуретиков. Производные
кумарина
(варфарина)
при длительном
применении
парацетамола
повышают риск
развития
кровотечений.

Кофеин.

Кофеин
повышает
эффект
(улучшает
биодоступность)
аналгетиков-антипиретиков,
потенцирует
эффекты
производных
ксантина,
альфа- и
бета-адреномиметиков,
психостимулирующих
средств.

Циметидин,
гормональные
контрацептивы,
изониазид
усиливают
действие
кофеина.

Кофеин
снижает
эффект
опиоидных
аналгетиков,
анксиолитиков,
снотворных и
седативных
средств,
является
антагонистом
средств для
наркоза и
других
препаратов,
угнетающих
центральную
нервную
систему,
конкурентным
антагонистом
препаратов
аденозина,
аденозинтрифосфорной
кислоты.

При
одновременном
применении
кофеина с эрготамином
улучшается
всасывание
эрготамина в
пищеварительном
тракте, с
тиреотропными
средствами –
повышается тиреоидный
эффект.

Кофеин
снижает
концентрацию
лития в крови.

Кофеин с
высокой
интенсивностью
метаболизируется
ферментами
микросом
печени, и это
является
определяющим
фактором во
взаимодействиях
кофеина с
другими
лекарственными
препаратами
за счет
снижения или
повышения
метаболизма
этих
соединений.
Определенные
антибиотики
снижают
клиренс
кофеина, тем
самым повышая
риск
токсического
действия
этого соединения.
Наиболее
важные
представители
таких антибиотиков
–
ципрофлоксацин,
эноксацин,
норфлоксацин,
офлоксацин и
эритромицин.
Сопутствующее
применение
кофеина с
барбитуратами
может
ослабить их
гипнотический
и спазмолитический
эффект.
Антиаритмические
препараты,
например
мексилетин,
снижают клиренс
кофеина
приблизительно
на 50 %, тем самым
повышая риск
токсического
действия
этого
соединения.
Сопутствующее
применение
кофеина с β-адреноблокаторами
может
привести к
взаимному
угнетению
терапевтического
эффекта. При
сопутствующем
применении с
литием кофеин
увеличивает
выведение
этого
соединения с
мочой и, следовательно,
снижает его
терапевтический
эффект.

Эффективность
препарата
может
снижаться
при
одновременном
применении с
холестирамином,
холинолитиками,
антидепрессантами,
щелочными
веществами.

Особенности
применения.

Перед
применением
препарата
следует проконсультироваться
с врачом.

Не
применять
препарат с
другими
средствами,
содержащими
парацетамол,
ацетилсалициловую
кислоту.

Не
превышать
указанных
доз
препарата.
Для кратковременного
применения.

Препарат
применять с
осторожностью
при
желудочно-кишечных
язвах в
анамнезе, в
том числе при
хронической
или
рецидивирующей
язвенной болезни
или
желудочно-кишечных
кровотечениях
в анамнезе;
одновременном
применении антикоагулянтов.

Пациентам
с
нарушениями
функции почек
и печени
необходимо
посоветоваться
с врачом
относительно
возможности
применения
препарата.

Больным с
функциональной
недостаточностью
печени и
почек дозу
препарата
Цитрамон-Форте
необходимо
уменьшить
или увеличить
интервал
между
приемами. При
нарушении функций
почек и
печени
интервал
между приемами
должен быть
не меньше 8
часов.

Поскольку
ацетилсалициловая
кислота, как
и все
неселективные
нестероидные
противовоспалительные
лекарственные
средства,
вызывает
раздражение
слизистой
оболочки
пищеварительного
тракта, это
лекарственное
средство
нужно принимать
только после
еды, запивая
водой, щелочными
минеральными
водами,
раствором натрия
гидрокарбоната
(лучше –
молоком).

При
длительном
применении
препарата
нужно
проверять
наличие
крови в кале
для выявления
ульцерогенного
действия и
делать
анализы крови
(влияние на
агрегацию
тромбоцитов,
некоторая
антикоагулянтная
активность).

При
гипертермии лекарственное
средство
желательно
назначать
только в
случае неэффективности
других
аналгетиков-антипиретиков,
поскольку
существует
риск
развития
синдрома Рея.
Если
вследствие
применения
препарата
возникнет
рвота, то
следует
заподозрить
синдром Рея.

Необходимо
учитывать,
что у больных
с алкогольным
поражением
печени
увеличивается
риск
гепатотоксического
действия
парацетамола;
препарат
может влиять
на
результаты
лабораторных
исследований
относительно
содержания в
крови
глюкозы и
мочевой
кислоты.

При
хирургических
операциях (в
том числе стоматологических)
применение
препаратов,
содержащих
ацетилсалициловую
кислоту, может
повысить
вероятность
появления/усиления
кровотечения,
которое
обусловлено
угнетением
агрегации
тромбоцитов
на
протяжении
некоторого
времени
после
применения
ацетилсалициловой
кислоты. За 5-7
суток до
хирургического
вмешательства
необходимо
отменить
применение
лекарственного
средства (для
снижения
риска повышенной
кровоточивости).

Пациент
должен
заранее
предупредить
врача о
приеме
препарата
Цитрамон-Форте.

У пациентов
с
аллергическими
осложнениями,
в том числе с
бронхиальной
астмой, аллергическим
ринитом,
крапивницей,
кожным зудом,
отеком
слизистой
оболочки и
полинозом
носа, а также
при их
сочетании с
хроническими
инфекциями
дыхательных
путей и у
больных с
гиперчувствительностью
к
нестероидным
противовоспалительным
средствам
возможно
развитие
бронхоспазма
или приступа
бронхиальной
астмы,
поэтому
противопоказано
применение
НПВС этой
категории
пациентов.

Ацетилсалициловая
кислота,
входящая в состав
лекарственного
средства, даже
в небольших
дозах может
снижать
выведение
мочевой
кислоты из
организма,
что может
стать причиной
острого
приступа
подагры у
чувствительных
пациентов.

Поскольку
ацетилсалициловая
кислота вызывает
раздражение
слизистой
оболочки, препарат
не применять
детям из-за
риска развития
синдрома Рея.
У пациентов с
бронхиальной
астмой,
аллергическими
заболеваниями,
повышенной
чувствительностью
к НПВС
возможно
развитие
аллергической
реакции или
обострения
основного
заболевания.

Во время
лечения
препаратом
не рекомендуется
употреблять
чрезмерное
количество напитков,
содержащих
кофеин
(например кофе,
чая). Это может
вызывать
нарушение
сна, тремор,
ощущение
напряжения,
раздражительность,
неприятное
ощущение за
грудиной
из-за
сердцебиения.

Во время
лечения не
употреблять
алкогольные
напитки
(повышение
риска
желудочно-кишечного
кровотечения).

Пациентам,
принимающим
аналгетики
каждый день
при артритах
легкой формы,
необходимо
проконсультироваться
с врачом. Перед применением
лекарственного
средства необходимо
посоветоваться
с врачом,
если пациент
применяет варфарин
или подобные
лекарственные
средства, имеющие антикоагулянтный
эффект.

Не следует
применять
при
гиперчувствительности
к
аналгетическим,
противовоспалительным,
противоревматическим
средствам, и
с
осторожностью,
при
одновременном
применении
антикоагулянтов
и наличия
нарушений
кровообращения
(например,
патология сосудов
почки,
застойная
сердечная
недостаточность,
гиповолемия,
обширные
операции,
сепсис или
сильные
кровотечения),
поскольку
ацетилсалициловая
кислота
также увеличивает
риск
нарушения
функции
почек и острой
почечной
недостаточности.
Ибупрофен
может уменьшить
ингибиторное
влияние
ацетилсалициловой
кислоты на
агрегацию
тромбоцитов.

Лекарственное
средство
может влиять
на результаты
лабораторных
исследований
относительно
содержания в
крови
глюкозы и мочевой
кислоты.

Не
рекомендуется
применять
лекарственное
средство без
консультации
врача больше
5 дней в
качестве
аналгезирующего
и больше 3 дней
в качестве
жаропонижающего
средства.

Если
симптомы не
исчезают,
обратиться к
врачу.

Если
головная
боль
становится
постоянной,
следует
обратиться к
врачу.

Противопоказано
назначать
больным с
бронхиальной
астмой, при
повышенной
кровоточивости
и с особой
осторожностью
– при
одновременной
терапии
антикоагулянтами
(кумарин и
гепарин), при
нарушениях
функции
печени и
заболеваниях
почек, а
также при
одновременном
проведении противовоспалительной
терапии.

Может
изменить
результаты
анализов
допинг-контроля
спортсменов.
Затрудняет
установление
диагноза при
«остром
животе».

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Препарат
противопоказан
в период
беременности.

В III
триместре
беременности
прием
салицилатов
в высоких
дозах (более
чем 300 мг/сутки)
может
привести к
перенашиванию
беременности
и ослаблению
схваток во время
родов, а
также к
кардиопульмональной
токсичности
(преждевременного
закрытия ductus arteriosus) у детей.

Применение
ацетилсалициловой
кислоты в больших
дозах
незадолго до
родов может
привести к
внутричерепным
кровотечениям,
особенно у
недоношенных
детей.

При
необходимости
назначения
препарата кормление
грудью нужно
прекратить.

Способность
влиять на скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Препарат
может влиять
на скорость
нервно-мышечной
передачи, в
связи, с
чем при
лечении
препаратом
следует воздержаться
от
управления
автотранспортом
и от работы с
опасными
механизмами.

Способ
применения и
дозы.

Препарат
применяют
внутрь во
время или после
еды.
Назначают
взрослым и
детям старше
16 лет по 1
таблетке 2-3
раза в сутки.
Для купирования
острой боли –
2 таблетки однократно.
Максимальная
суточная
доза
составляет 6
таблеток в 3
приема.
Препарат не
следует
принимать
свыше 5 дней в качестве
обезболивающего
средства и
свыше 3 дней –
в качестве
жаропонижающего (без
назначения и
наблюдения
врача).

Дети.

Не следует
применять
препараты,
содержащие
ацетилсалициловую
кислоту,
детям с
острой
респираторной
вирусной
инфекцией
(ОРВИ),
которая
сопровождается
или не сопровождается
повышением
температуры
тела, без
консультации
с врачом. При
некоторых вирусных
заболеваниях,
особенно
гриппе А, гриппе
В и ветряной
оспе,
существует
риск развития
синдрома Рея,
что требует
неотложного
медицинского
вмешательства.
Если
указанные состояния
сопровождаются
продолжительной
рвотой, это
может быть
признаком
синдрома Рея.

Ввиду
вышеупомянутых
причин, детям
до 16 лет
противопоказано
применение
препарата.

Передозировка.

Симптомы
передозировки
могут
проявляться
при
длительном
применении
препарата или
в дозах, во
много раз
превышающих
рекомендованную.

Симптомы
передозировки,
обусловленные
ацетилсалициловой
кислотой.

Токсичность
салицилатов
может быть
результатом
интоксикации
вследствие
длительного применения
терапевтических
доз или острой
интоксикации
(при
применении > 100
мг/кг/сутки
более 2 дней),
потенциально
угрожающей
жизни, вследствие
случайного
проглатывания
детьми или
случайного
отравления.

Хроническое
отравление
салицилатами
может
проходить
бессимптомно,
так как не
имеет
специфических
симптомов.
Интоксикация
салицилатами
средней степени
тяжести, или
салицилизм,
обычно развивается
только после
повторного
применения
высоких доз.

Симптомы:
головокружение,
шум в ушах,
глухота,
повышенная
потливость,
тошнота,
рвота,
головная
боль и
угнетение сознания
могут
контролироваться
путем снижения
дозы. Шум в
ушах может
возникать
при плазменной
концентрации
от 150 до 300 мкг/мл.
Более
тяжелые
побочные
эффекты
возникают
при
концентрации
свыше 300 мкг/мл.
Основной особенностью
острого
отравления является
тяжелое
нарушение
кислотно-щелочного
баланса,
которое
может
отличаться в
зависимости
от возраста
пациента и
тяжести
интоксикации.
Наиболее
распространенным
признаком у детей
является
метаболический
ацидоз. Тяжесть
отравления
нельзя
оценить,
используя
только
данные
плазменной
концентрации.
Всасывание
ацетилсалициловой
кислоты может
замедляться
вследствие
торможения опорожнения
желудка,
формирования
конкрементов
в желудке или
вследствие
применения
препаратов,
покрытых
энтеросолюбтивной
оболочкой.
Неотложная
помощь при
отравлении
ацетилсалициловой
кислотой
определяется
степенью тяжести,
стадией и
клиническими
симптомами и
отвечает
стандартным
методам
предоставления
неотложной
помощи при
отравлениях.
Первоочередные
меры должны
быть
направлены
на ускорение
выведения
лекарственного
средства, а
также на
восстановление
электролитного
и кислотно-щелочного
баланса.
Вследствие
комплексных
патофизиологических
эффектов отравления
салицилатами
могут
возникнуть
некоторые
симптомы и
лабораторные
изменения.

Отравление
легкой и
средней
степени
тяжести: тахипное,
гипервентиляция,
дыхательный
алкалоз,
повышенная
потливость,
тошнота, рвота.
Лабораторные
данные:
алкалоз,
щелочная
реакция мочи.

Тяжелое
отравление: дыхательный
алкалоз с
компенсаторным
метаболическим
ацидозом,
гиперпирексия,
ощущение
шума в ушах,
глухота.
Дыхательная
система: от
гипервентиляции,
некардиогенного
отека легких
до остановки
дыхания и асфиксии;
лабораторные
данные – алкалоз,
щелочная
реакция мочи.
Сердечно-сосудистая
система: от
нарушений
сердечного ритма,
артериальной
гипотензии
до остановки
сердца.
Потеря
жидкости и
электролитов:
дегидратация,
олигурия,
почечная
недостаточность.
Лабораторные
данные –
гипокалиемия,
гипернатриемия,
гипонатриемия,
нарушение
функции
почек.
Нарушение
обмена
глюкозы, кетоз
лабораторно
проявляются
в виде
гипергликемии,
гипогликемии
(особенно у
детей), повышения
уровня
кетоновых
тел.
Пищеварительный
тракт:
желудочно-кишечные
кровотечения.
Изменения со
стороны
крови: от
угнетения
функции
тромбоцитов
до
коагулопатий.

Лабораторные
данные: удлинение
протромбинового
времени, гипопротромбинемия.
Неврологические:
токсическая
энцефалопатия
и угнетение центральной
нервной
системы от
вялости,
угнетения сознания
до комы и
приступа судорог.

Симптомы
передозировки
в первые 24
часа,
обусловленные
парацетамолом.

Проявляются
бледностью
кожи, потерей
аппетита,
анорексией,
тошнотой,
рвотой, болью
в животе,
гепатонекрозом,
повышением
активности
печеночных
трансаминаз, увеличением
протромбинового
индекса.

Симптомы
поражения
печени наблюдаются
через 12-48 часов
после
передозировки.
Могут возникать
нарушения
метаболизма
глюкозы и
метаболический
ацидоз. При
тяжелом отравлении
печеночная
недостаточность
может
прогрессировать
и привести к
развитию
токсической энцефалопатии
с нарушением
сознания,
кровоизлияниям,
гипогликемии,
комы, в отдельных
случаях – с
летальным исходом.
Острая почечная
недостаточность
с острым
некрозом
канальцев
может
проявляться
сильной поясничной
болью,
гематурией,
протеинурией
и развиться
даже при отсутствии
тяжелого поражения
почек. Отмечалась
также сердечная
аритмия и
панкреатит.

При длительном
применении лекарственного
средства в больших
дозах со стороны
органов
кровообразования
может развиться апластическая
анемия,
панцитопения,
агранулоцитоз,
нейтропения,
лейкопения,
тромбоцитопения.
При приеме больших
доз со
стороны центральной
нервной
системы возможно
головокружение,
психомоторное
возбуждение и
нарушение ориентации;
со стороны мочевыделительной
системы −
нефротоксичность
(почечная колика,
интерстициальный
нефрит, капиллярный
некроз).

Поражение
печени возможно
у взрослых, которые
приняли 10 г и
больше
парацетамола,
и у детей, которые
приняли больше
150 мг/кг массы тела.

У пациентов
с факторами риска
(длительный
прием
карбамазепина,
фенобарбитона,
фенитоина,
примидона,
рифампицина,
зверобоя или других
лекарственных
средств, индуцирующих
печеночные
ферменты; злоупотребление
алкоголем;
недостаточность
глутатионовой
системы,
например: расстройства
пищеварения,
ВИЧ-инфекция,
голодание,
муковисцидоз,
кахексия) прием
5 г или больше
парацетамола
может
привести к поражению
печени.

При
передозировке
необходима скорая
медицинская
помощь. Пациента
следует немедленно
доставить в больницу,
даже если отсутствуют
ранние
симптомы
передозировки.

В
случае
передозировки
могут наблюдаться
тошнота, рвота,
повышенное
потовыделение,
психомоторное
возбуждение или
угнетение
центральной
нервной
системы,
сонливость, нарушение
сознания, нарушение
сердечного
ритма, тахикардия,
экстрасистолия,
тремор, гиперрефлексия,
судороги или может
не отображаться
тяжесть
передозировки
или риск поражения
органов.
Концентрацию
парацетамола
в плазме крови
следует измерять
через 4 часа
или позже после
приема (более
ранние измерения
концентрации
являются
недостоверными).

Лечение: промывание
желудка с дальнейшим
применением активированного
угля (если чрезмерная
доза
парацетамола
была принята в
пределах 1 часа),
симптоматическая
терапия. Специфический
антидот при передозировке
парацетамола
– N-ацетилцистеин.
При отсутствии
рвоты возможно применение
метионина
перорально
или N-ацетилцистеина
внутривенно,
что является
эффективным
в течение 24 часов, но
максимальный
защитный эффект
наступает
при его применении
в течение 8 часов
после передозировки.
Эффективность
антидота резко
снижается после
этого часа. Необходимо
также принять
общеподдерживающие меры. При
необходимости
следует применять
a-адреноблокаторы.

Симптомы
передозировки,
обусловленные
кофеином.

Проявляется
возбуждением,
головокружением,
ускоренным
дыханием,
рвотой,
дрожанием,
судорогами, экстрасистолией.

Лечение:
промывание
желудка,
повторное
назначение
активированного
угля,
форсированный
щелочной
диурез,
оксигенотерапия,
гемодиализ в
тяжелых
случаях,
инфузия
жидкости и электролитов.
Симптоматическая
терапия. При
судорогах
применяют
диазепам.
Специфический
антидот при
передозировке
парацетамола
– N-ацетилцистеин.

Побочные
реакции.

При
применении
препарата у
отдельных
больных
могут
наблюдаться
побочные
реакции,
характерные
для
препаратов
ацетилсалициловой
кислоты,
парацетамола
или кофеина.

Со
стороны
пищеварительного
тракта:
желудочно-кишечные
расстройства:
диспепсия,
изжога, боль
в
эпигастральной
области и
абдоминальная
боль,
тошнота,
рвота; в отдельных
случаях –
воспаление и
эрозивно-язвенные
поражения
пищеварительного
тракта,
которые
могут в
единичных
случаях
вызвать
желудочно-кишечные
геморрагии и
перфорации с
соответствующими
лабораторными
показателями
и
клиническими
проявлениями;
редко –
транзиторная
печеночная
недостаточность
с повышением активности
печеночных
ферментов,
как правило,
без развития
желтухи;
гепатонекроз
(дозозависимый
эффект),
нарушение
функции
печени.

Со
стороны
кроветворной
системы:
лейкопения,
агранулоцитоз,
гемолитическая
анемия,
метгемоглобинемия,
сульфгемоглобинемия,
при длительном
применении в
больших
дозах – апластическая
анемия,
панцитопения,
нейтропения,
лейкопения,
тромбоцитопения;
геморрагии
могут
привести к
острой и
хронической
постгеморрагической
анемии/железодефицитной
анемии
(вследствие
так называемого
скрытого микрокровотечения)
с
соответствующими
лабораторными
проявлениями
и
клиническими
симптомами,
такими как
астения,
бледность
кожного
покрова,
гипоперфузия.

Аллергические
реакции: у
пациентов с индивидуальной
повышенной
чувствительностью
к салицилатам
возможно развитие
аллергических
реакций кожи,
включая такие
симптомы, как
гиперемия кожи,
ощущение жара,
высыпания
на коже
и слизистых
оболочках,
в т. ч.
генерализированные
и эритематозные
высыпания;
крапивница, отек,
кожный зуд,
ангионевротический
отек. У
больных
бронхиальной
астмой
возможно
увеличение
частоты
возникновения
бронхоспазма;
аллергических
реакций от
незначительной
до умеренной
степени,
которые
потенциально
поражают
кожу,
дыхательные
пути, пищеварительный
тракт и
кардиоваскулярную
систему,
проявляются в
виде
высыпаний,
крапивницы,
отека, зуда, некардиогенного
отека легких.
Очень редко наблюдали
тяжелые
реакции,
включая
анафилактический
шок.

Дерматологические
реакции: мультиформная
экссудативная
эритема (в т. ч.
синдром
Стивенса-Джонсона),
токсический эпидермальный
некролиз
(синдром
Лайелла).

Со
стороны центральной
и
периферической
нервной системы: тремор,
нервозность,
беспокойство,
головокружение
и звон в ушах,
нарушение
зрения, что
может
свидетельствовать
о
передозировке,
бессонница,
повышенная
возбудимость,
нарушение
ориентации.

Со
стороны
мочеполовой
системы: при
приеме
больших доз –
нефротоксичность
(почечная
колика,
интерстициальный
нефрит,
папиллярный
некроз).

Со
стороны
сердечно-сосудистой
системы: кратковременная
тахикардия и
повышение артериального
давления, аритмия, ощущение
сердцебиения.

Со
стороны
эндокринной
системы: гипогликемия,
вплоть до
гипогликемической
комы.

Со
стороны
системы
свертывания
крови: вследствие
антиагрегантного
действия на
тромбоциты,
гипокоагуляции
ацетилсалициловая
кислота
может
повышать
риск
развития
кровотечений.

Наблюдались
такие
кровотечения,
как интраоперационные
геморрагии,
гематомы,
кровотечения
из органов
мочеполовой
системы, носовые
кровотечения,
кровотечения
с десен,
пурпура;
редко или
очень редко –
серьезные кровотечения,
такие как
геморрагии
пищеварительного
тракта,
геморрагии
мозга
(особенно у
пациентов с
неконтролируемой
артериальной
гипертензией
и/или при
одновременном
применении
антигемостатических
средств),
которые в
единичных
случаях могли
потенциально
угрожать
жизни.

Срок
годности. 2
года.

Условия
хранения.

Хранить в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
блистере.

По 10
таблеток в
блистере; по 10
блистеров в
пачке.

Категорія
отпуска.

Без
рецепта:
таблетки № 10.

По
рецепту:
таблетки № 100
(10×10).

Производитель. АО
«Лубныфарм».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его деятельности.

Украина, 37500,
Полтавская
обл., г. Лубны,
ул. Барвинкова, 16.