ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

МІЛІСТАН
МУЛЬТИСИМПТОМНИЙ
АДВАНС

(MILISTAN MULTISYMPTOMIC ADVANCE)

Склад:

діючі
речовини: 1
таблетка
містить
парацетамол –
500 мг, кофеїн – 30
мг,
фенілефрину
гідрохлорид
– 5 мг, хлорфеніраміну
малеат – 2 мг;

допоміжні
речовини: крохмаль
кукурудзяний,
кремнію
діоксид колоїдний
безводний,
целюлоза
мікрокристалічна,
повідон,
желатин,
натрію
бензоат (Е 211), тальк,
магнію
стеарат,
натрію крохмальгліколят
(тип А),
барвник Пунцовий
4R (E 124).

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: круглі,
пласкі
непокриті
оболонкою
таблетки
рожевого кольору
з
темно-рожевими
вкрапленнями.

Фармакотерапевтична
група.

Аналгетики
та
антипіретики.
Парацетамол,
комбінації
без
психолептиків.

Код АТХ N02B
E51.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Фармакологічна
активність лікарського
засобу
зумовлена
властивостями
парацетамолу,
кофеїну,
фенілефрину
гідрохлориду
та
хлорфеніраміну
малеату, які
входять до його
складу. Парацетамол
має
жарознижувальну,
болезаспокійливу
та протизапальну
дію. Механізм
дії
пов’язаний з
інгібуванням
синтезу
простагландинів.

Кофеїн чинить
стимулюючу
дію на
центральну
нервову
систему,
головним
чином на кору
головного
мозку,
дихальний та
судиноруховий
центри,
підвищує
розумову та
фізичну
працездатність,
зменшує
сонливість,
відчуття
втоми та
послаблює
дію засобів,
що
пригнічують
центральну
нервову
систему.

Фенілефрину
гідрохлорид чинить
судинозвужувальну
дію, зменшує
набряк
слизової
оболонки
носа і
придаткових
пазух.

Хлорфеніраміну
малеат має
антигістамінну
та
холіноблокуючу
дію. Блокуючи
H1-рецептори,
чинить
протиалергічну
дію, зменшує
проникність
судин
слизової
оболонки
верхніх
відділів
дихальних
шляхів, зменшує
сльозотечу,
свербіж
в очах і носі.

Фармакокінетика.

Дані
відсутні.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Симптоматичне
лікування
застуди та
грипу, які
супроводжуються
підвищеною
температурою
тіла,
ознобом,
головним
болем, нежитем
та
закладеністю
носа,
чханням,
ломотою та болем
у тілі.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до будь-якого
компонента лікарського
засобу, інших
похідних
ксантинів
(теофілін,
теобромін).
Тяжкі
серцево-судинні
захворювання,
включаючи
порушення
провідності, шлуночкову
тахікардію,
гострий
інфаркт міокарда,
тяжку
артеріальну
гіпертензію,
тромбоз
периферичних
артерій, тромбофлебіт,
виражений
атеросклероз,
тяжку форму
ішемічної
хвороби
серця, тяжку
артеріальну
гіпертензію.
Виражені
порушення
функції
печінки та нирок,
гострий
панкреатит.
Вроджена
гіпербілірубінемія,
синдром
Жильбера, синдром
Дубіна – Джонсона, гепатит.
Феохромоцитома.
Аденома
простати з
утрудненим
сечовипусканням;
обструкція
шийки
сечового
міхура. Захворювання
крові,
виражена
анемія, лейкопенія.
Стенозувальна
виразка
шлунка та
дванадцятипалої
кишки,
пілородуоденальна
обструкція.  Гіпертиреоз,
цукровий
діабет,
алкоголізм.
Бронхіальна астма,
хронічне
обструктивне
захворювання
легень,
емфізема,
хронічний
бронхіт, підвищений
внутрішньоочний
тиск, закритокутова
глаукома,
дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.
Епілепсія,
підвищена
збудливість,
порушення
сну. Одночасне
застосування
з
трициклічними
антидепресантами,
ß-блокаторами;
застосування
одночасно з інгібіторами
моноаміноксидази
(МАО) та
протягом 2
тижнів після
припинення
їх
застосування.
Літній вік.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Метоклопрамід
та
домперидон
пришвидшують
абсорбцію парацетамолу,
а
холестирамін
– зменшує
швидкість
його всмоктування.
Пробенецид
впливає на
концентрацію
парацетамолу
у плазмі
крові та його
екскрецію.

Антикоагулянтний
ефект
варфарину та
інших
кумаринів із
підвищенням
ризику кровотечі
може бути
посилений
при
одночасному довготривалому
застосуванні
парацетамолу.
Періодичний
прийом не має
значного ефекту.
Барбітурати
зменшують
жарознижувальний
ефект парацетамолу.
Антисудомні
препарати
(фенітоїн,
барбітурати,
карбамазепін),
що стимулюють
мікросомальні
ферменти
печінки, алкоголь та
ізоніазид
можуть
посилювати
гепатотоксичність
парацетамолу
внаслідок
підвищення
ступеня
перетворення
препарату на
гепатотоксичні
метаболіти.
При
одночасному
застосуванні
парацетамолу
з
гепатотоксичними
засобами
збільшується
токсичний
вплив препаратів
на печінку.

Тетрациклін
збільшує
ризик
розвитку анемії
та
метгемоглобінемії,
спричиненої
парацетамолом.
Парацетамол
знижує
ефективність
діуретиків, може
уповільнюватися
виведення
антибіотиків
з організму.

Взаємодія
фенілефрину
гідрохлориду
з
інгібіторами
МАО, трициклічними
антидепресантами,
індометацином
та
бромкрептином
може
спричинити
тяжку артеріальну
гіпертензію; з
трициклічними
антидепресантами
(амітриптиліном)
– підвищує
ризик
кардіоваскулярних
побічних
ефектів, з
дигоксином і
серцевими
глікозидами
– призводить
до аритмій та
інфаркту.
Фенілефрин з
іншими
симпатоміметиками
збільшує
ризик побічних
серцево-судинних
реакцій,
посилює аритмогенність,
може
знижувати
ефективність
β-блокаторів
та інших
антигіпертензивних
препаратів
(резерпіну,
метилдопи) з
підвищенням
ризику
артеріальної
гіпертензії
та побічних
серцево-судинних
реакцій.

Алкалоїди
раувольфії
зменшують
терапевтичний
ефект фенілефрину
гідрохлориду.

Значно
збільшити
пригнічувальну
дію хлорфеніраміну
малеату
може
одночасне
застосування
препарату зі
снодійними
засобами,
барбітуратами,
заспокійливими
засобами,
нейролептиками,
транквілізаторами,
анестетиками,
наркотичними
аналгетиками,
алкоголем. Не
застосовувати
одночасно з
алкоголем. Хлорфеніраміну
малеат при
одночасному
застосуванні
з алкоголем
потенціюють
дію один
одного. Як і інші
антигістамінні
препарати,
хлорфеніраміну
малеат
сприяє седативному
ефекту, який
спричиняють
депресанти
центральної
нервової
системи при
їх одночасному
застосуванні,
посилює
антихолінергічну
дію атропіну,
спазмолітиків,
трициклічних
антидепресантів,
протипаркінсонічних
препаратів.

Мапротилін
(чотирициклічний
антидепресант)
та інші
препарати
антихолінергічної
дії: може
посилитись
антихолінергічна
дія цих
препаратів
або таких
антигістамінних
засобів, як
хлорфенірамін.

Кофеїн посилює
ефект
(покращує
біодоступність)
анальгетиків-антипіретиків,
потенціює ефекти
похідних
ксантину, α-
та
β-адреноміметиків,
психостимулювальних
засобів.

Циметидин,
гормональні
контрацептиви,
ізоніазид
посилюють
дію кофеїну.

Кофеїн
знижує ефект
опіоїдних
анальгетиків,
анксіолітиків,
снодійних і
седативних
засобів, є
антагоністом
засобів для
наркозу та
інших
препаратів,
що
пригнічують
центральну
нервову
систему (ЦНС),
конкурентним
антагоністом
препаратів аденозину,
аденозинтрифосфат
(АТФ). При
одночасному
застосуванні
кофеїну з ерготаміном
покращується
всмоктування
ерготаміну у
шлунково-кишковому
тракті, з
тиреотропними
засобами –
підвищується
тиреоїдний
ефект. Кофеїн
знижує концентрацію
літію в
крові.

Особливості
застосування.

Не
перевищувати
зазначену
дозу та
тривалість
лікування.

Призначати
з
обережністю
при розладах
сечовипускання,
гіпертрофії
передміхурової
залози,
порушенні
серцевого
ритму.

При
захворюваннях
печінки легкого та
середнього
ступеня
тяжкості
або нирок
перед
застосуванням
лікарського
засобу
потрібно
порадитися з
лікарем. У пацієнтів
із
захворюваннями
печінки збільшується
ризик гепатотоксичної
дії
парацетамолу.

Перед
застосуванням
препарату
необхідно
порадитися з
лікарем, якщо
пацієнт
застосовуєте
варфарин чи
подібні
препарати, які
мають
антикоагулянтний
ефект. Слід
враховувати,
що у хворих
на алкогольні
нециротичні
ураження
печінки
збільшується
ризик
гепатотоксичної
дії
парацетамолу;
препарат
може
впливати на
результати
лабораторних
досліджень щодо
вмісту в
крові
глюкози та
сечової кислоти.
Пацієнтам,
які
приймають
аналгетики кожен
день при
артритах
легкої форми,
необхідно
проконсультуватися
з лікарем. У
пацієнтів з
тяжкими
інфекціями,
такими як
сепсис, які
супроводжуються
зниженням
рівня
глутатіону, при
прийомі
парацетамолу
підвищується
ризик
виникнення
метаболічного
ацидозу. Симптомами
метаболічного
ацидозу є глибоке,
прискорене
чи утруднене
дихання,
нудота,
блювання, втрата
апетиту. Слід
негайно
звернутися
до лікаря у
разі появи
цих
симптомів.

Якщо
симптоми не
зникають,
слід
звернутися
до лікаря.

Одночасне
застосування
великої
кількості
лікарських
засобів,
алкоголізм,
алкогольне
ураження
печінки,
сепсис або
цукровий діабет
підвищують
ризик
гепатотоксичності
терапевтичних
доз
парацетамолу
(ацетамінофену).

Даний
лікарський
засіб не
рекомендується
застосовувати
одночасно з седативними,
снодійними
засобами або напоями,
що містять
алкоголь (посилюється
седативний
ефект
хлорфеніраміну
та ризик
гепатотоксичності
парацетамолу).
Ризик
передозування
підвищується
при алкогольних
захворюваннях
печінки.

Не
перевищувати
зазначену
дозу.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з іншими
препаратами,
призначеними
для
симптоматичного
лікування
застуди та
грипу,
лікарськими
засобами, що
містять
парацетамол, —
це може
спричинити
печінкову
недостатність.

Якщо
головний
біль стає
постійним,
слід звернутися
до лікаря. У
разі високої
температури
тіла або
тривалої
гарячки, що
зберігається
протягом 3
днів на тлі
застосування
лікарського засобу,
або при появі
ознак
суперінфекції
слід
звернутися
до лікаря.

Якщо
за
рекомендацією
лікаря
препарат
застосовується
протягом
тривалого
періоду,
необхідний
контроль функціонального
стану
печінки та
картини периферичної
крові.

Дуже
рідко
повідомлялося
про випадки
тяжких
шкірних
реакцій. При
почервонінні
шкіри, появі
висипів,
пухирців або
лущення необхідно
припинити
застосування
лікарського
засобу та
негайно
звернутися
за медичною
допомогою.

Перед
застосуванням
препарату
необхідно
порадитись з
лікарем, якщо
ви
застосовуєте
варфарин чи
подібні
препарати,
які мають
антикоагулянтний
ефект.

З обережністю
застосовувати
при
компенсованій
серцевій недостатності,
пацієнтам, у
яких існує
ризик виникнення
судомних
нападів,
пацієнтам із
вродженим
подовженим
інтервалом QT
або у випадках
тривалого
прийому препаратів,
що можуть
подовжувати
інтервал QT.

При
застосуванні
препарату
слід уникати надмірного
вживання
кави, міцного
чаю, інших
тонізуючих напоїв
та
лікарських
засобів, що
містять кофеїн.
Це може
викликати
проблеми зі
сном, тремор,
напруження,
дратівливість,
відчуття
серцебиття.

Препарат
може
впливати на результати
лабораторних
досліджень
вмісту в крові
глюкози і сечової кислоти;
хлорфенірамін
може маскувати
симптоми
гіперчутливості
та впливає на
результати
шкірних проб;
тому слід припинити
застосування
лікарського
засобу за
кілька днів
до
проведення
цих маніпуляцій.

Зберігати
препарат
поза полем
зору дітей та
у
недоступному
для дітей
місці.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Мілістан
Мультисимптомний
Адванс протипоказаний
у період
вагітності.
На період лікування
препаратом
годування
груддю слід
припинити.

Здатність
впливати на швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

У
період
лікування
слід уникати керування
транспортними
засобами,
роботи з
механізмами
та інших
небезпечних
видів діяльності.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослим
і дітям віком
від 12 років
призначати
по 1 таблетці
кожні 3–4
години, але
не більше
4 таблеток на
добу. Курс
лікування –
зазвичай 3
дні, але не
більше 5 днів.

Діти.

Лікарський
засіб протипоказаний
дітям віком
до 12 років.

Передозування.

У
пацієнтів із
факторами
ризику терапевтичні
дози
парацетамолу
можуть спричиняти
симптоми
передозування
при
одночасному
застосуванні
деяких лікарських
засобів та
при
захворюваннях,
що
підвищують
окиснювальний
стрес та виснажують
запаси
глутатіону у
печінці (тривале
голодування,
сепсис, цукровий
діабет).

При
передозуванні
парацетамолу
у перші 24
години
з’являються
блідість
шкіри,
нудота,
блювання,
анорексія та
біль у животі.
При прийомі
великих доз
можуть
спостерігатися
порушення
орієнтації,
збудження,
запаморочення,
порушення
сну, серцевого
ритму і
панкреатит.

У
поодиноких
випадках з боку
сечовидільної
системи
спостерігалися
нефротоксичність,
включаючи
ниркову коліку,
інтерстиціальний
нефрит та
гостру
ниркову
недостатність
із некрозом
канальців, що
проявляється
болем у ділянці
попереку, гематурією,
протеїнурією.

У
пацієнтів з
факторами
ризику
(тривалий прийом
карбамазепіну,
фенобарбітону,
фенітоїну,
примідону,
рифампіцину,
звіробою або
інших
препаратів,
що індукують
печінкові
ферменти;
зловживання
алкоголем;
недостатність
глутатіонової
системи,
наприклад:
розлади
травлення,
ВІЛ-інфекція,
голодування,
муковісцидоз,
кахексія) прийом
5 г або більше
парацетамолу
може призвести
до ураження
печінки.

Вживання
дорослим 10 г
або більше
парацетамолу,
особливо
одночасно з
алкоголем, та
дитиною
понад 150 мг
парацетамолу
на кілограм
маси тіла
може
призвести до
гепатоцелюлярного
некрозу з
розвитком
енцефалопатії,
печінкової
коми та
летального
наслідку. Перші
клінічні
ознаки
гепатонекрозу
можуть
з’явитися
через 12-48 годин
після
передозування.
Можуть
виникати
порушення
метаболізму
глюкози та
метаболічний
ацидоз (включаючи
лактоацидоз),
підвищення
активності
печінкових
трансаміназ,
підвищення
рівня
білірубіну
та
збільшення
протромбінового
індексу,
крововиливи.

Відзначалася
також
аритмія
(порушення серцевого
ритму) та
панкреатит.
При прийомі
великих доз з
боку
центральної
нервової
системи може
розвиватися
порушення
орієнтації.

При
тривалому
застосуванні
високих доз можливі
апластична
анемія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
нейтропенія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія.

При
передозуванні
необхідна
швидка медична
допомога.
Пацієнта
слід негайно
доставити у
лікарню,
навіть якщо
відсутні
ранні симптоми
передозування.
Симптоми
можуть бути
обмежені
нудотою та
блюванням
або можуть не
відображати
тяжкості
передозування
чи ризику
ураження
органів. Слід
розглянути
лікування
активованим
вугіллям,
якщо надмірна
доза
парацетамолу
була
прийнята у
межах 1 години.
В перші
години після
підозрюваного
передозування
необхідно
провести
промивання
шлунка.
Концентрацію
парацетамолу
в плазмі крові
слід
вимірювати
через 4
години або
пізніше
після
прийому
(більш ранні
концентрації
є
недостовірними).
Лікування
N-ацетилцистеїном
може бути
застосовано
протягом 24 годин
після
прийому
парацетамолу,
але максимальний
захисний
ефект настає
при його застосуванні
протягом 8
годин після
прийому. Ефективність
антидоту
різко
знижується
після цього
часу. При
необхідності
пацієнту внутрішньовенно
слід вводити
N-ацетилцистеїн
згідно з
чинними
рекомендаціями.
При відсутності
блювання
можна
застосовувати
метіонін перорально
як
відповідну
альтернативу
у віддалених
районах поза
лікарнею.

При
передозуванні
фенілефрину
гідрохлориду
виникають
гіпергідроз,
психомоторне
збудження
або
пригнічення
ЦНС, головний
біль, запаморочення,
сонливість,
порушення
свідомості,
аритмії, тремор,
гіперрефлексія,
судоми,
нудота, блювання,
дратівливість,
неспокій, тахікардія,
екстрасистолія,
артеріальна
гіпертензія.

При
передозуванні
хлорфеніраміну
малеату стан може
варіювати
від
пригніченого
до збудженого
(неспокій та
судоми). Можуть
спостерігатися
атропіноподібні
симптоми:
мідріаз,
фотофобія,
сухість
шкіри та
слизових, підвищення
температури
тіла, атонія
кишечнику.
Пригнічення
ЦНС
супроводжується
розладами
дихання та
порушеннями
роботи серцево-судинної
системи
(зменшення
частоти
пульсу, зменшення
артеріального
тиску аж до
судинної
недостатності).

Великі
дози
кофеїну
можуть
викликати
біль в
епігастральній
ділянці,
блювання, збільшення
частоти діурезу,
прискорене
дихання,
екстрасистолію,
тахікардію
чи серцеву
аритмію,
вплив на
центральну
нервову
систему
(запаморочення,
безсоння,
нервове
збудження,
дратівливість,
стан афекту,
тривожність,
тремор,
конвульсії). Клінічно
важливі
симптоми
передозування
кофеїном
пов’язані
також із
ураженням печінки
парацетамолом.

Специфічного
антидоту
немає, але
підтримувальні
заходи, такі
як
застосування
антагоністів
бета-адренорецепторів,
можуть
полегшити
кардіотоксичний
ефект. Необхідно
промити
шлунок,
рекомендована
оксигенотерапія,
при судомах –
діазепам.
Симптоматична
терапія.

Побічні
реакції.

З боку
шкіри і підшкірної
клітковини:
алергічні
шкірні
реакції, висип на
шкірі і
слизових
оболонках
(зазвичай генералізований
висип, еритематозний,
кропив’янка)
свербіж,
мультиформна
ексудативна
еритема,
синдром
Стівенса–Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз.

З боку імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
включаючи
анафілактичний
шок,
ангіоневротичний
набряк.

З боку
нервової
системи:
головний
біль,
запаморочення,
психомоторне
збудження і
порушення
орієнтації,
занепокоєність,
збудженість,
відчуття
страху, тривога, дратівливість,
порушення
сну,
безсоння,
сонливість,
сплутаність
свідомості,
галюцинації,
депресивні
стани,
тремор,
відчуття
поколювання
і тяжкості в
кінцівках,
шум у вухах, в окремих
випадках – кома,
судоми,
дискінезія,
зміни
поведінки, загальна
слабкість, посилене
потовиділення.

З боку
дихальної
системи:
бронхоспазм
у пацієнтів,
чутливих до
ацетилсаліцилової
кислоти та до
інших нестероїдних
протизапальних
засобів (НПЗЗ),
сухість
слизових
оболонок.

З боку
органів зору:
порушення
зору та
акомодації,
мідріаз, підвищення
внутрішньоочного
тиску, сухість
очей.

З боку
шлунково-кишкового
тракту: нудота,
блювання,
печія,
сухість у
роті, дискомфорт
і біль в
епігастральній
ділянці, діарея,
гіперсалівація,
погіршення
апетиту, загострення
виразкової
хвороби,
метеоризм,
запор.

З боку
гепатобіліарної
системи:
гепатотоксична
дія,
порушення
функції печінки,
підвищення
активності
печінкових ферментів,
як правило
без розвитку
жовтяниці,
гепатонекроз
(при
застосуванні
високих доз).

З боку
ендокринної
системи:
гіпоглікемія,
аж до гіперглікемічної
коми.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
у т. ч.
гемолітична,
сульфгемоглобінемія
і метгемоглобінемія
(ціаноз,
задишка, болі
в серці), синці чи
кровотечі. При
тривалому
застосуванні
у високих дозах
– апластична
анемія, панцитопенія,
агранулоцитоз,
нейтропенія,
лейкопенія, тромбоцитопенія.

З боку
нирок та
сечовидільної
системи: при
застосуванні
високих
доз – нефротоксичність,
інтерстиціальний
нефрит,
папілярний
некроз,
ниркова
коліка, порушення
сечовипускання,
дизурія,
затримка
сечі та
утруднення
сечовипускання,
підвищення
кліренсу
креатиніну,
збільшення
екскреції
натрію та
кальцію,
асептична
піурія.

З боку
серцево-судинної
системи:
підвищення
артеріального
тиску,
тахікардія
або
рефлекторна
брадикардія,
аритмія, задишка,
біль у серці.

Одночасний
прийом лікарського
засобу в
рекомендованих
дозах з
продуктами,
що містять
кофеїн, може
посилити
побічні
ефекти,
зумовлені
кофеїном,
такі як
запаморочення,
підвищена
збудливість,
безсоння,
неспокій,
тривожність,
роздратованість,
головний
біль,
порушення з
боку
шлунково-кишкового
тракту і
прискорене
серцебиття.

Термін
придатності. 4 роки.

Умови
зберігання. Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Упаковка
№4: по 4
таблетки у блістері;
по 1 блістеру у
картонній
коробці.

Упаковка
№100: по 4
таблетки у блістері;
по 1 блістеру у
картонній
коробці; по                            25
картонних
коробок №4  у
картонній коробці.

Упаковка
№12: 12
таблеток  у блістері; по 1
блістеру у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску.

Без
рецепта –
таблетки № 4, № 12.

За
рецептом –
таблетки № 100.

Виробник.

Мепро
Фармасьютикалс
Пріват
Лімітед/ Mepro Pharmaceuticals
Private Limited.

Місцезнаходження.

Юніт II,
Q-Роад, Фазе IV, GIDC,
Вадхван,
Сурендранагар,
Гуджарат, 363 035,
Індія/

Unit II, Q-Road, Phase IV, GIDC,
Wadhwan, Surendranagar, Gujarat, 363 035, India.

Заявник.

Мілі
Хелскере
Лімітед/ Mili Healthcare Limited.

Місцезнаходження.

Фаірфакс
Хаус 15,
Фалвуд
Плейс, Лондон,
WC1V 6AY, Велика
Британія/

Fairfax House 15, Fulwood Place,
London, WC1V 6AY, Great Britain.