ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ОФЛОКСАЦИН-ДАРНИЦЯ

(Ofloxacin-Darnitsa)

Склад:

діюча
речовина: оfloxacin;

1 таблетка
містить
офлоксацину
200 мг;

допоміжні
речовини:
крохмаль
картопляний,
гідроксипропілцелюлоза,
повідон,
натрію
кроскармелоза,
кальцію
стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
білого або
білого з
жовтуватим
відтінком
кольору,
плоскоциліндричної
форми з
фаскою та
рискою.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби групи
хінолонів.
Фторхінолони.
Офлоксацин. Код
АТХ J01M A01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Діюча
речовина лікарського
засобу –
офлоксацин, синтетичний
фторхінолоновий
протимікробний
засіб
широкого
спектра дії.

Механізм
бактерицидної
дії лікарського
засобу пов’язаний
з
інгібуванням
активності
ДНК-гірази,
що
призводить
до
припинення
реплікації
ДНК бактерій.

Офлоксацин
активний
щодо
більшості
грамнегативних
бактерій: Escherichia coli, Klebsiella, Proteus, Salmonella, Shigella,
Enterobacter, Citrobacter, Providentia, Pseudomonas, Hafnia, а
також Staphylococcus
(включаючи
мікрофлору,
резистентну
до метициліну
та інших
антибіотиків).
До офлоксацину
також
чутливі Neisseria, Mycoplasma, Chlamydia, Campylobacter, Brucella, Vibrio,
Aeromonas, Plesiomonas, Haemophilus influenzae, Versinia.

Змінну
чутливість
до
офлоксацину
мають: ентерококи,
стрептококи (S. pyogenes. S. pneumoniae, S. viridans),
Serratia marcescens, Pseudomonas aeruginosa, Acinetobacter, Mycoplasma (M. hominis,
M. pneumoniae),
мікобактерії
туберкульозу,
а також Mycobacterium
fortuitum.

У
більшості
випадків
нечутливі до
офлоксацину: Ureaplasma urealyticum, Nocardia asteroides,
анаеробні
бактерії
(наприклад Bacteroides spp.,
пептококи,
пептострептококи,
Eubacterium spp., Fusobacterium spp.,
Clostridium difficile).

Офлоксацин
неефективний
проти Treponema
pallidum.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Після
застосування
внутрішньо
офлоксацин швидко
та повністю
абсорбується
у травному
тракті. Біодоступність
досягає
майже 100 %.

Час
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові (Тmax) становить 0,5–3
години.
Максимальна
концентрація
у плазмі
крові після
одноразового
прийому 200–400 мг
лікарського
засобу (Сmax)
становить
відповідно 2
і 5 мг/мл. Зв’язування
з білками
плазми
становить 25 %.

Розподіл.

Проникає
через
плаценту, у
грудне
молоко,
в усі тканини
та органи. Об’єм
розподілу
знаходиться
у межах 1,5–2,5
л/кг.

Метаболізм.

В обмеженій
кількості (до
5 %)
метаболізується
печінкою до
диметил-офлоксацину
та офлоксацин-А-оксиду.
Диметил-офлоксацин
чинить помірну
антимікробну
дію.

Екскреція.

З
організму
виводиться переважно
нирками,
шляхом
канальцевої
секреції та
клубочкової
фільтрації: 75–80
% введеної
дози
виводиться у
незміненому стані
за 24–48 годин, а
менш ніж 5 % виводиться
у формі
метаболітів.
4–8 % введеної
дози
виводиться з
фекаліями.

Період
напіввиведення
(Т1/2)
становить 4–6
годин. Виведення
офлоксацину
сповільнюється
у пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
та у пацієнтів
із нирковою
недостатністю
(залежно від
ступеня
недостатності
– до 15–60 годин).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекційно-запальні
захворювання,
спричинені
чутливими до
офлоксацину
збудниками:

–
загострення
хронічних
обструктивних
захворювань
легень (включно
із хронічним
бронхітом)*,
негоспітальна
пневмонія*;

–
неускладнений
гострий
цистит*,
уретрит*, гострий
пієлонефрит
та
ускладнені
інфекції
сечового
тракту;

–
ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин*;

–
гонококовий
уретрит і
цервіцит,
спричинені
чутливими
штамами Neisseria*.

Необхідно
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
застосування
антибактеріальних
засобів.

*При
неможливості
застосування
інших антибактеріальних
засобів, які
зазвичай
застосовують
для
лікування
цієї інфекції.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість
до діючої
речовини, інших
компонентів лікарського
засобу або
до інших
фторхінолонів.

–
Епілепсія,
ураження
центральної
нервової
системи зі
зниженим
судомним
порогом (після
черепно-мозкових
травм,
інсульту,
запальних процесів
мозку та
мозкових
оболонок).

–
Тендиніти
в анамнезі.

–
Дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Лікарський
засіб не
застосовувати
пацієнтам із
подовженням
інтервалу QT,
некомпенсованою
гіпоглікемією,
а також пацієнтам,
які
одночасно
приймають
лікарські
засоби із
здатністю
подовжувати
інтервал QT
(протиаритмічні
лікарські
засоби класів IA та III,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди,
антипсихотики).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

При
одночасному
застосуванні
лікарського
засобу з
іншими
лікарськими
засобами
можливі такі
взаємодії:

з
антацидами,
що містять
алюміній/магній,
сукральфат,
препаратами
цинку, заліза –
зменшення
всмоктування
офлоксацину;
його слід
приймати за 2
години до прийому
цих лікарських
засобів;

з
лікарськими
засобами, які
виводяться
шляхом
канальцевої
секреції
(наприклад
пробенецид,
циметидин,
фуросемід,
метотрексат) –
порушення
виведення та
збільшення
плазмових
рівнів
офлоксацину;

з
лікарськими
засобами із
здатністю
подовжувати
інтервал QT (наприклад
протиаритмічні
лікарські
засоби класів
IA
і III,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди, антипсихотики)
– додаткове подовження
інтервалу QT;
протипоказане
одночасне
застосування
лікарських
засобів;

з
нестероїдними
протизапальними
засобами,
лікарськими
засобами із
здатністю
знижувати
поріг
судомної
готовності
(наприклад
теофілін) – додаткове
зниження
порога
судомної
готовності
головного
мозку; у разі
виникнення судом
застосування
офлоксацину
слід припинити.
Вважається,
що
офлоксацин,
на відміну
від інших
фторхінолонів,
не вступає у
фармакокінетичну
взаємодію з
теофіліном;

з
протидіабетичними
лікарськими
засобами – коливання
рівня
глюкози в
крові (гіпо-
або гіперглікемія);
при
одночасному
застосуванні
слід проводити
моніторинг
рівня цукру в
крові;

з
непрямими
антикоагулянтами
– подовження
часу
кровотеч; при
одночасному
застосуванні
слід проводити
ретельний
моніторинг
показників
коагуляційних
проб;

з
глібенкламідом
– невелике збільшення
плазмових
рівнів
останнього; при
одночасному
застосуванні
слід проводити
ретельний
моніторинг
стану пацієнта.

Вплив
на
результати
лабораторних
досліджень.

Під
час
застосування
офлоксацину
можуть спостерігатися
хибно позитивні
результати
визначення
опіатів або
порфіринів у
сечі. Може
з’явитися необхідність
у
підтвердженні
позитивних результатів
тестів на
опіати або
порфірини за
допомогою
більш
специфічних
методів.

Антагоністи
вітаміну К:
потрібно
здійснювати
ретельний
моніторинг
показників
коагуляційних
проб у пацієнтів,
які
приймають
антагоністи
вітаміну К,
через
можливе
збільшення
ефекту
похідних
кумарину.

При
одночасному
застосуванні
офлоксацину
з варфарином
або його
похідними
необхідно
контролювати
протромбіновий
час або проводити
інші
відповідні
тести з метою
перевірки
стану
коагуляції
крові.

Офлоксацин
може
пригнічувати
ріст Mycobacterium tuberculosis і
показувати
хибно негативні
результати
при
бактеріологічному
дослідженні
для
діагностики
туберкульозу.

У разі
застосування
високих доз лікарського
засобу можливе
підвищення
його
концентрації
у сироватці
крові.

При
застосуванні
офлоксацину
з кофеїном, теофіліном,
циметидином,
циклоспорином,
пероральними
антикоагулянтами
та лікарськими
засобами, які
метаболізуються
за участю
цитохрому Р450,
можливе
посилення
побічних
ефектів.

Особливості
застосування.

Офлоксацин
не є лікарським
засобом першого
вибору для
лікування негоспітальної
пневмонії,
спричиненої
пневмококами
або мікоплазмами,
або гострого
тонзиліту,
спричиненого
β-гемолітичними
стрептококами.

Під час
застосування
лікарського
засобу слід вживати
достатню
кількість
води для
уникнення
розвитку
кристалурії.

Під
час
застосування
лікарського
засобу слід
уникати
впливу
інтенсивного
сонячного
світла та
ультрафіолетового
випромінювання
(ртутно-кварцові
лампи,
солярії).

В
епідеміологічних
дослідженнях
повідомлялося
про
підвищений
ризик розвитку
аневризми і
розшарування
аорти після
застосування
фторхінолонів,
особливо у
літніх
пацієнтів. Пацієнтам
з аневризмою
в анамнезі та
тим, хто має
аневризму та/або
розшарування
аорти, а
також інші
фактори
ризику або
стану, що
призводять
до розвитку
аневризми і
розшарування
аорти
(наприклад
синдром
Марфана,
синдром Елерса-Данлоса
судинного
типу,
артеріїт
Такаясу, гігантоклітинний
артеріїт,
хвороба
Бехчета,
артеріальна
гіпертензія,
атеросклероз),
фторхінолони
слід застосовувати
тільки після
ретельної
оцінки
співвідношення
користь-ризик
і розгляду
інших
можливих
варіантів
терапії.

У
разі появи
раптових
болів в ділянці
живота,
грудей або
спини
пацієнтам
слід негайно
звернутися
до лікаря у
відділення невідкладної
допомоги.

Фторхінолони
рекомендовано
застосовувати
тільки
пацієнтам, у
яких немає
альтернативних
варіантів
лікування гострого
бактеріального
синуситу,
загострення
хронічного
бронхіту
бактеріальної
етіології і
неускладнених
інфекцій сечових
шляхів,
оскільки
користь для
таких хворих
не переважає
ризики.

Фторхінолонові
антибіотики
не слід
застосовувати:

– при
лікуванні
інфекцій, які
не є тяжкими
і можуть
пройти без
антибактеріальної
терапії
(наприклад,
інфекції
ротоглотки);

– при
лікуванні
небактеріальних
інфекцій, наприклад
небактеріального
(хронічного)
простатиту;

– для
запобігання
діареї
мандрівника
або повторних
інфекцій
нижніх
сечових
шляхів (інфекції,
які не
поширюються
за межі сечового
міхура);

– для
лікування
помірних
бактеріальних
інфекцій,
якщо інші
зазвичай
рекомендовані
антибактеріальні
ліки не можуть
бути
використані;

– пацієнтам
з гострим
бактеріальним
синуситом,
загостренням
хронічного
бронхіту бактеріальної
етіології і
неускладненими
інфекціями
сечових
шляхів, якщо є
можливість
застосування
інших (альтернативних)
лікарських
засобів.

Пацієнти
з
порушеннями
функцій
нирок.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам
із
порушенням
функції
нирок. Слід
коригувати
дозу та час
введення лікарського
засобу, враховуючи
його
вповільнене
виведення.

Пацієнти
з
порушеннями
функцій
печінки.

Лікарський
засіб
застосовувати
з
обережністю пацієнтам
з порушенням
функції
печінки. Повідомлялося
про випадки
фульмінантного
гепатиту,
який
потенційно
призводив до
печінкової
недостатності
(у тому числі
летальної),
на тлі лікування
фторхінолонами.

У
разі появи
таких
симптомів
захворювання
печінки, як
анорексія,
жовтяниця,
потемніння
сечі, свербіж
або
болісність
живота при
пальпації
(див. розділ «Побічні
реакції»),
пацієнтам
рекомендується
припинити
застосування
лікарського
засобу та
звернутися
до лікаря.

Пацієнти
з
порушеннями
функцій центральної
нервової
системи.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам
із
захворюваннями
центральної
нервової
системи
(виражений
атеросклероз
судин
головного
мозку,
перенесена
гостра
недостатність
мозкового
кровообігу),
пацієнтам з myasthenia gravis,
пацієнтам з
периферичною
нейропатією
у анамнезі.

Пацієнти
з
психотичними
розладами в
анамнезі.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам
із
психічними
захворюваннями
або із
психотичними
розладами в
анамнезі. Повідомлялося
про
виникнення
психотичних
реакцій у
пацієнтів,
які приймали
фторхінолони.
У деяких
випадках ці
реакції
прогресували
до
суїцидальних
думок або
самодеструктивної
поведінки, у
тому числі
спроб самогубства,
іноді навіть
після
одноразового
прийому лікарського
засобу.

У
разі появи
таких
реакцій слід
припинити застосування
лікарського
засобу і вжити
належних
лікувальних
заходів.

Гіпоглікемія.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам
з цукровим
діабетом, які
отримують
супутнє
лікування пероральним
цукрознижувальними
засобами (наприклад
глібенкламідом)
або
інсуліном,
через
можливість
розвитку
гіпоглікемії.
Слід
проводити
ретельний
моніторинг
рівня
глюкози в
крові.

Пацієнти
з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам
з
латентною
або
підтвердженою
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
через можливу
схильність
до
гемолітичних
реакцій при
лікуванні
фторхінолонами.

Подовження
інтервалу QT.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам
з факторами
ризику
подовження
інтервалу QT, до яких,
належать:

·
літній
вік;

·
невідкориговане
порушення
електролітного
балансу
(гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

·
вроджений
синдром
подовженого
інтервалу QT;

·
набуте
подовження
інтервалу QT;

·
захворювання
серця
(серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда,
брадикардія).

У
рідкісних
випадках
повідомлялося
про подовження
інтервалу QT у
пацієнтів,
які застосовують
фторхінолони.

Пацієнти,
які
приймають
антагоністи
вітаміну К.

Лікарський
засіб застосовувати
з
обережністю пацієнтам,
які
одночасно
приймають
антагоністи
вітаміну К.
Повідомлялося
про можливість
підвищення
показників
коагуляційних
проб
(протромбінового
часу/міжнародного
нормалізованого
відношення)
і/або кровотечу
у пацієнтів,
які
застосовують
фторхінолони
(у тому числі
офлоксацин),
у комбінації
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад
варфарином).
Слід
здійснювати
ретельний
моніторинг
результатів
коагуляційних
проб.

Інфекції,
спричинені
кишковою
паличкою (Escherichia coli).

Резистентність
E. coli –
найчастішого
збудника
інфекцій
сечовивідних
шляхів – до
фторхінолонів
варіює у різних
країнах
Європейського
Союзу. Лікарям,
які
призначають
терапію,
рекомендується
враховувати
місцеву
поширеність
резистентності
E. coli до
фторхінолонів.

Інфекції,
спричинені
гонококами
(Neisseria gonorrhoeae).

У зв’язку
зі
збільшенням
резистентності
N. gonorrhoeae
офлоксацин
не слід
застосовувати
як емпіричний
підхід до
антибактеріальної
терапії при
підозрі на
гонококову
інфекцію (гонококовий
уретрит,
запальні
захворювання
органів малого
тазу та
епідидимоорхіт),
окрім випадків,
коли
збудника
було
ідентифіковано
і підтверджено
його
чутливість
до офлоксацину.
Якщо після 3
днів
лікування не
було досягнуто
клінічного
покращення
стану, терапію
необхідно
переглянути.

Запальні
захворювання
органів
малого таза.

Для
лікування
запальних
захворювань
органів
малого таза
офлоксацин
слід
застосовувати
тільки у поєднанні
з
препаратами,
активними
щодо анаеробних
мікроорганізмів.

Захворювання,
спричинені Clostridium
difficile.

Під час
лікування
офлоксацином
можливий розвиток
особливо
тяжкої,
тривалої та/або
з кровотечею
діареї, що
може бути
симптомом
псевдомембранозного
коліту (спричиненого
Clostridium difficile). У
разі підозри
на псевдомембранозний
коліт слід негайно
припинити
застосування
лікарського
засобу та
розпочати
належну
специфічну
антибіотикотерапію
(наприклад,
ванкоміцином
для
перорального
застосування,
тейкопланіном
для
перорального
застосування
або
метронідазолом). У цій
клінічній
ситуації
протипоказані
лікарські
засоби, що
пригнічують
перистальтику
кишечнику.

Пацієнти
зі
схильністю
до судом.

Під
час
лікування
офлоксацином
можливе виникнення
судом (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У разі
виникнення
судом слід
припинити
застосування
лікарського
засобу.

Профілактика
фотосенсибілізації.

Зафіксовано
випадки
фотосенсибілізації
на тлі
застосування
офлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнти, які
приймають
офлоксацин,
повинні
уникати
впливу інтенсивного
сонячного
світла та
ультрафіолетового
випромінювання
(ртутно-кварцові
лампи, солярії)
без
особливої
потреби під
час лікування
та протягом 48
годин після
припинення
прийому
препарату.

Тендиніт
і розрив
сухожиль.

Під
час
лікування
офлоксацином
у рідкісних
випадках
можливий
розвиток
тендиніту, що
може
призвести до розриву
сухожиль,
особливо
ахіллового
сухожилля. Тендиніт
і розрив
сухожиль,
іноді двобічний,
може
виникнути
протягом 48
годин після
початку
лікування хінолонами
та
фторхінолонами
і, як
повідомлялося,
відбувається
навіть протягом
декількох
місяців
після
припинення
лікування. Ризик
виникнення
даної
патології
підвищується
у пацієнтів
літнього
віку, після
трансплантації
органів, із
нирковою
недостатністю,
а також у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
кортикостероїди.
Тому супутнього
застосування
кортикостероїдів
слід уникати.

Добова
доза
розраховується
на основі кліренсу
креатиніну
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»). У разі
підозри на
тендиніт (наприклад,
набряк або
запалення
суглобів)
слід негайно
припинити
застосування
лікарського
засобу,
проконсультуватися
зі своїм
лікарем та вжити
належних
терапевтичних
заходів щодо
ураженого
сухожилля
(наприклад,
іммобілізація). Кортикостероїди
не слід
застосовувати,
якщо
виникають
ознаки
тендинопатії.

Реакції
гіперчутливості.

Під
час
лікування офлоксацином повідомлялося
про
виникнення
алергічних
реакцій та
реакцій
гіперчутливості
після
прийому
початкової
дози
фторхінолонів.
Анафілактичні
та
анафілактоїдні
реакції
можуть
прогресувати
до шоку,
небезпечного
для життя,
навіть після
прийому
початкової дози.
У таких
випадках
слід негайно
припинити
застосування
лікарського
засобу та вжити
належних
терапевтичних
заходів. Необхідно
уникати
застосування
лікарського
засобу пацієнтам,
які мають в
анамнезі тяжкі
небажані
реакції
(тендиніти, тяжкі
неврологічні
реакції) на
інші хінолони,
через підвищений
ризик
розвитку
подібних
реакцій на
офлоксацин. Лікування
цих
пацієнтів
слід
починати тільки
за
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування і
після
ретельної
оцінки користі/ризику.

Тяжкі
бульозні
реакції.

Зафіксовано
випадки
тяжких
бульозних шкірних
реакцій,
таких як
синдром            Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз, на
тлі
застосування
офлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»). У разі
виникнення реакцій
з боку шкіри
та/або
слизових
оболонок
пацієнтам
слід
порекомендувати
негайно
зв’язатися
зі своїм
лікарем, перш
ніж продовжувати
лікування.

Пролонговані,
інвалідизуючі
і потенційно
необоротні
серйозні
побічні
реакції.

При
застосуванні
хінолонів і фторхінолонів,
незалежно
від віку пацієнта
та раніше
існуючого
фактора
ризику,
можуть
виникнути
дуже
рідкісні тривалі
(місяці або
роки) і
потенційно
необоротні,
до того ж
іноді
поєднані,
побічні
реакції з
боку
сухожиль,
м’язів, суглобів,
органів
чуття, периферичних
нервів і
центральної
нервової системи,
психіки, які
можуть
привести до
інвалідності.
При виникненні
даних
порушень або
їх перших симптомів
(тендиніт,
розрив
сухожиль,
артралгія,
біль в
кінцівках,
порушення
ходи, м’язова
слабкость,
невропатія,
парестезія (відчуття
поколювання,
оніміння в
руках або
ногах),
депресія,
стомлюваність,
сплутаність
свідомості
та
галюцинації,
порушення
пам’яті,
порушення
сну, порушення
слуху,
порушення
зору,
порушення
смаку та
запаху) слід
негайно
відмінити
прийом
лікарського
засобу,
звернутися
до лікаря
щодо можливості
переходу на
інші
антибактеріальні
лікарські
засоби для
завершення
курсу лікування.

Периферична
нейропатія.

Під
час
лікування офлоксацином повідомлялося
про виникнення
периферичної
сенсорної
або сенсомоторної
полінейропатії, що
призводять
до
парестезії
чи
гіпестезії у
пацієнтів,
які
отримували хінолони
та фторхінолони
(у тому числі
офлоксацин). Пацієнтів,
які
перебувають
на лікуванні
лікарським
засобом
Офлоксацин-Дарниця,
слід
проінформувати
про
можливість
продовження
лікування
при
появі
симптомів
нейропатії (біль,
печіння, відчуття
поколювання,
оніміння
та/або слабкість
в руках або
ногах), щоб
запобігти
розвитку необоротного
стану.

Інша
важлива
інформація.

Лікування
антибактеріальними
засобами (у
тому числі
офлоксацином),
особливо
протягом
тривалого
часу, може
призвести до
посиленого
росту резистентної
мікрофлори.
Слід
проводити
моніторинг
стану
пацієнта і у
разі
виникнення вторинної
інфекції вжити
належних
терапевтичних
заходів.

Під
час
лікування офлоксацином
не рекомендується
вживати
алкогольні
напої.

Важлива
інформація
про
допоміжні
речовини.

Лікарський
засіб містить
натрій, тому
пацієнтам,
які
застосовують
натрій-контрольовану
дієту слід
бути
обережними
під час його
застосування.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Лікарський
засіб протипоказаний
у період
вагітності
або годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Слід
утриматися
від
керування
автотранспортом
або іншими
механізмами через
можливе
виникнення
запаморочення,
порушення
координації, сонливості,
порушення
зору та інших
реакцій з
боку
нервової
системи. Ці
ефекти
можуть
посилюватися
при вживанні
алкоголю.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікарський
засіб застосовувати
внутрішньо.
Таблетки
слід ковтати,
запиваючи
рідиною.
Інтервал між
прийомом
офлоксацину
і прийомом
сукральфату,
препаратів цинку
або заліза,
антацидів, що
містять алюміній/магній,
повинен
становити
принаймні 2 години,
оскільки
всмоктування
офлоксацину
при одночасному
прийомі з
цими лікарськими
засобами може
зменшуватись.

Дозування.

Доза лікарського
засобу залежить
від типу і
ступеня
тяжкості
інфекційного
захворювання.
Діапазон доз
для дорослих
– від 200 мг до 800
мг на добу.
Дози до 400 мг можна
приймати за один
раз, бажано
вранці, а
більші дози
слід розподілити
на дві
рівномірні
дози і
приймати
через
однакові
проміжки
часу.

Загострення
хронічних
обструктивних
захворювань
легень (включно
із хронічним
бронхітом), негоспітальна
пневмонія: лікарський
засіб застосовувати
у дозі 400 мг 1 раз
на добу, при
необхідності
– до 400 мг 2 рази
на добу.

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких тканин: лікарський
засіб застосовувати
у дозі 400 мг 2
рази на добу.

Інфекції
сечовивідних
шляхів: дози та
схеми
застосування
залежно від показань
наведено в таблиці
1.

Таблиця 1

Показання

Схема
добового
дозування

(відповідно
до тяжкості)

Тривалість
лікування

(відповідно
до тяжкості)

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

200 мг 2
рази на добу

(може
бути
збільшено
до

400 мг 2
рази на добу)

7–21
день

Гострий
пієлонефрит

200 мг 2
рази на добу

(може
бути
збільшено
до

400 мг 2
рази на добу)

7–10
днів (може
бути
подовжено
до 14 днів)

Гострий
простатит

Хронічний
бактеріальний
простатит

200 мг 2
рази на добу

(може
бути
збільшено
до

400 мг 2
рази на добу)

2–4
тижні*

4–8
тижнів*

Епідидимоорхіт

200 мг 2
рази на добу

(може
бути
збільшено
до

400 мг 2
рази на добу)

14
днів

Запальні
захворювання
органів
малого таза

400 мг 2
рази на добу

14
днів

Неускладнений
гострий
цистит

200 мг 2
рази на добу
або

400 мг 1
раз на добу

3
дні

1
день

Ускладнений
цистит

200 мг 2
рази на добу

7–14
днів

Негонококовий
уретрит

300 мг 2
рази на добу

7
днів

Уретрит,
спричинений

Neisseria gonorrhoeae

(див.
розділ «Особливості
застосування»)

400 мг
одноразово

1
день

*При
простатиті
може бути
розглянута
необхідність
подовження
тривалості
лікування
після
ретельного
повторного
обстеження
хворого.

Офлоксацин
також можна
застосовувати
для
завершення
курсу терапії
у пацієнтів,
у яких на тлі
початкового
лікування
внутрішньовенним
офлоксацином
спостерігається
покращення.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок.

Лікарський
засіб застосовувати
у звичайній
початковій
дозі, але наступні
дози слід
зменшити
залежно від
кліренсу креатиніну
(ClCr):

Таблиця 2

Кліренс
креатиніну
(плазмовий
рівень
креатиніну)

Початкова

доза
лікарського
засобу

Наступні

дози
лікарського
засобу

20–50 мл/хв

(ClCr – 1,5–5 мг/дл)

звичайна

100–200 мг

на добу

< 20 мл/хв

(ClCr – >5 мг/дл)

звичайна

100 мг

на добу

Гемодіаліз/

перитонеальний
діаліз

звичайна

50–100 мг

на добу

Необхідно
моніторувати
концентрацію
офлоксацину
в сироватці
крові у
пацієнтів із
тяжкою нирковою
недостатністю
та у
пацієнтів,
які знаходяться
на діалізі.

У тих
випадках,
коли кліренс
креатиніну
неможливо
виміряти,
його можна
розрахувати за
рівнем
креатиніну в
сироватці
крові за допомогою
наведеної
нижче
формули
Кокрофта для
дорослих:

Для
чоловіків: ClCr (мл/хв)
=

Вага (кг)
× (140 – вік (роки))

72 ×
креатинін
сироватки
(мг/дл)

або

ClCr (мл/хв)
=

Вага (кг)
× (140 – вік (роки))

0,814 × креатинін
сироватки (мкмоль/л)

Для
жінок: ClCr (мл/хв) = 0,85 ×
(показник у
чоловіків)

Пацієнтам
з порушенням
функції
печінки.

Виділення
лікарського
засобу у
пацієнтів з
тяжкими
порушеннями
функції
печінки може
зменшуватись.
Тому не
рекомендується
перевищувати
добову дозу 400
мг.

Пацієнтам
літнього
віку.

Корекція
дози не потрібна
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
окрім випадків,
зумовлених
функціональним
станом печінки
або нирок
пацієнта.

Тривалість
лікування.

Тривалість
лікування
залежить від
тяжкості
інфекції та
відповіді
хворого на
терапію.
Зазвичай
курс
лікування
триває 5–10
днів, окрім
випадків
неускладненої
гонореї, коли
рекомендовано
одноразовий
прийом лікарського
засобу в
дозі 400 мг.

Тривалість
курсу
лікування не
повинна перевищувати
2 місяці.

Діти.

Лікарський
засіб протипоказаний
дітям.

Передозування.

Симптоми:
найважливішими
очікуваними
ознаками гострого
передозування
є симптоми з боку
центральної
нервової
системи,
зокрема
сплутаність
свідомості,
запаморочення,
порушення
свідомості
та напади
судом,
галюцинації,
тремор, а
також
реакції з
боку
травного
тракту, такі
як нудота та
ерозивні
ушкодження
слизових
оболонок.

Лікування:
проведення
заходів для
виведення
неабсорбованого
офлоксацину
(наприклад промивання
шлунка,
застосування
адсорбентів
та сульфату
магнію по можливості
протягом
перших 30
хвилин після передозування),
моніторинг
показників
електрокардіограми
через
можливе
подовження
інтервалу QT. Фракції
офлоксацину
можуть бути
виведені з
організму за
допомогою
гемодіалізу.
Перитонеальний
діаліз та
хронічний
амбулаторний
перитонеальний
діаліз не
ефективні
для виведення
офлоксацину
з організму.
Специфічного
антидоту до
препарату не
існує. Виведення
офлоксацину
з організму
можна посилити
за допомогою
форсованого
діурезу.

Для захисту
слизових
оболонок
шлунка
рекомендовано
застосовувати
антациди.

Побічні
реакції.

З
боку органів
зору*: подразнення
слизової
оболонки
очей, кон’юнктивіт,
ністагм,
зменшення
гостроти зору,
розлади зору
(у тому числі
диплопія,
фотофобія), дальтонізм.

З
боку органів слуху
та
вестибулярного
апарату*:
запаморочення,
шум у
вухах, зменшення
гостроти
слуху, втрата
слуху, порушення
координації
рухів.

З
боку
респіраторної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння:
кашель,
назофарингіт,
задишка,
бронхоспазм,
алергічний пневмоніт,
ринорея,
свистяче
дихання,
алергічний
пульмоніт,
відчуття
нестачі
повітря,
зупинка дихання,
диспное,
тяжка ядуха.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: анорексія, біль у
животі,
нудота,
блювання,
діарея, ентероколіт
(іноді
геморагічний),
псевдомембранозний
коліт, сухість
або печіння у
ротовій
порожнині, диспепсія,
печія,
метеоризм,
запор,
кишкові коліки,
перфорація
кишечнику,
крововиливи
в кишечник.

З
боку печінки
і
жовчовивідних
шляхів: підвищення
рівня
печінкових
ферментів та
білірубіну у
плазмі крові,
жовтяниця (у
тому числі
холестатична,
паренхіматозна),
гепатит,
некроз.

З
боку нирок та
сечовидільної
системи: збільшення
рівня
креатиніну у
плазмі крові,
гостра
ниркова
недостатність,
гострий інтерстиціальний
нефрит, поліурія,
дизурія,
анурія, часте
сечовипускання,
затримка
сечі,
гематурія, альбумінурія,
кандидурія,
утворення
ниркових
конкрементів.

З боку
обміну
речовин,
метаболізму: гіперглікемія, гіпоглікемія
у хворих на
цукровий
діабет, які
приймають
гіпоглікемічні
лікарські засоби,
підвищення
рівня
тригліцеридів,
холестерину
та калію у плазмі
крові,
ацидоз.

З
боку
нервової
системи*: головний
біль,
сонливість,
парестезія,
дисгевзія,
паросмія,
периферична
сенсорна нейропатія,
периферична
сенсомоторна
нейропатія, судоми,
загострення
міастенії,
екстрапірамідальні
розлади або
інші
порушення м’язової
координації,
порушення
пам’яті,
розвиток
епілептичних
нападів,
атаксія, тремор,
зниження
швидкості
реакцій,
підвищення
внутрішньочерепного
тиску, вертиго.

З
боку психіки*:
ажитація,
розлади сну,
безсоння, психотичні
розлади (у
тому числі
галюцинації, параноя,
маніакальні
думки),
неспокій,
сплутаність
свідомості,
кошмарні
сновидіння,
депресія,
психотичні
розлади і
депресія із
самодеструктивною
поведінкою,
включаючи
суїцидальні
думки або спроби
самогубства;
ейфорія,
фобії, дратівливість,
тривожність,
просторова дезорієнтація.

З
боку
серцево-судинної
системи:
тахікардія, артеріальна
гіпотензія, шлуночкові
аритмії,
поліморфна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует»
(виникнення цих
реакцій спостерігали
переважно у
пацієнтів з
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT);
подовження
інтервалу QT на
ЕКГ,
артеріальна
гіпертензія, церебральний
тромбоз,
зупинка
серця, шок.

З
боку крові та
лімфатичної
системи: анемія,
гемолітична
анемія,
лейкопенія,
нейтропенія,
еозинофілія,
тромбоцитопенія,
агранулоцитоз,
супресія кровоутворення
у кістковому
мозку (яка
зникає після
припинення
застосування
лікарського
засобу),
панцитопенія. Розвиток
точкових
крововиливів
(петехій), гематом
та носових
кровотеч.

З
боку імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
у тому числі
анафілактичні/
анафілактоїдні
реакції,
ангіоневротичний
набряк, анафілактичний/анафілактоїдний
шок.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: висипи
(у тому числі
пустульозні,
геморагічні),
свербіж,
кропив’янка, припливи,
гіпергідроз,
еритема, синдром
Лайєлла, реакції
фотосенсибілізації,
медикаментозний
дерматит,
судинна
пурпура,
васкуліт, який може
призвести у
виняткових
випадках до
некрозу
шкіри;
синдром
Стівенса-Джонсона,
генералізований
екзантематозний
пустульоз, медикаментозні
висипи,
ексфоліативний
дерматит,
гіперпігментація
шкіри, зміна
кольору або
розшарування
нігтів.

З
боку
опорно-рухової
системи та
сполучної
тканини*: тендиніт,
артралгія,
міалгія,
розриви сухожиль
(у тому числі
ахіллового
сухожилля),
які можуть
бути
двобічними і
виникати
протягом 48
годин після
початку лікування,
рабдоміоліз
та/або
міопатія, м’язова
слабкість,
судоми
м’язів,
надриви м’язів,
розриви
м’язів, біль
у сухожиллях.

З
боку
репродуктивної
системи та
функції молочних
залоз: подразнення,
печіння та
болісні
висипи на
зовнішніх
статевих
органах у
жінок,
вагініт,
дисменорея,
гіперменорея,
метрорагія.

Вроджені
та
сімейні/генетичні
розлади: гострі
напади
порфірії у
пацієнтів з
порфірією.

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання:
суперінфекція,
розвиток
вторинної інфекції
(у тому числі
мікозів),
розвиток
резистентності
патогенних
мікроорганізмів.

Загальні
розлади*: загальна
слабкість,
підвищена
стомлюваність,
зниження
апетиту, нездужання,
астенія,
набряки (у
тому числі
легень), біль у
спині,
підвищення
температури тіла,
озноб,
підвищена
больова
чутливість, втрата
маси тіла,
порушення
смаку, нюху.

*Повідомлялось,
про деякі
випадки дуже
рідкісних
тривалих (до
місяців або
років), інвалідизуючих і
потенційно
необоротних
серйозних побічних
реакцій, що
впливають на декілька
(іноді в
поєднані) систем
органів і чуття
(у тому числі
такі реакції,
як тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль в кінцівках,
порушення
ходи,
невропатії,
пов’язані з
парестезією,
депресія, втома,
порушення
пам’яті,
порушення
сну,
порушення
слуху, порушення
зору, порушення
смаку та
запаху),
пов’язаних з
використанням
хінолонів і фторхінолонів
незалежно
від наявних
факторів
ризику (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливою
процедурою.
Це дає змогу
продовжувати
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
для
відповідного
лікарського
засобу.
Медичним
працівникам
необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані побічні
реакції
через
національну
систему
повідомлень.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С. Зберігати у недоступному
для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток у
контурній
чарунковій
упаковці; по 1
контурній
чарунковій
упаковці в
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
ПрАТ
«Фармацевтична
фірма
«Дарниця».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Україна, 02093, м.
Київ, вул.
Бориспiльська,
13.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

ОФЛОКСАЦИН-ДАРНИЦА

(Ofloxacin-Darnitsa)

Состав:

действующее
вещество: оfloxacin;

1
таблетка
содержит
офлоксацина
200 мг;

вспомогательные
вещества:
крахмал
картофельный,
гидроксипропилцеллюлоза,
повидон,
натрия
кроскармеллоза,
кальция стеарат.

Лекарственная
форма. Таблетки.

Основные
физико-химические
свойства: таблетки
белого или
белого с
желтоватым оттенком
цвета,
плоскоцилиндрической
формы с
фаской и
риской.

Фармакотерапевтическая
группа. Антибактериальные
средства
группы
хинолонов. Фторхинолоны.
Офлоксацин.
Код АТХ J01M A01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Действующее
вещество лекарственного
средства –
офлоксацин,
синтетическое
фторхинолоновое
противомикробное
средство
широкого
спектра действия.

Механизм
бактерицидного
действия лекарственного
средства связан
с
ингибированием
активности
ДНК-гиразы,
что приводит
к
прекращению
репликации
ДНК бактерий.

Офлоксацин
активен по
отношению к
большинству
грамотрицательных
бактерий: Escherichia coli, Klebsiella, Proteus,
Salmonella, Shigella, Enterobacter, Citrobacter, Providentia, Pseudomonas,
Hafnia, а
также Staphylococcus
(включая
микрофлору,
резистентную
к метицилину
и другим
антибиотикам).
К
офлоксацину
также чувствительны
Neisseria, Mycoplasma, Chlamydia,
Campylobacter, Brucella, Vibrio, Aeromonas, Plesiomonas, Haemophilus
influenzae, Versinia.

Переменную
чувствительность
к офлоксацину
имеют:
энтерококки,
стрептококки              (S. pyogenes.
S. pneumoniae, S. viridans), Serratia marcescens, Pseudomonas aeruginosa,
Acinetobacter, Mycoplasma (M. hominis, M. pneumoniae),
микобактерии
туберкулеза,
а также Mycobacterium
fortuitum.

В
большинстве
случаев
нечувствительны
к офлоксацину:
Ureaplasma urealyticum, Nocardia
asteroids, анаэробные
бактерии
(например Bacteroides spp.,
пептококки,
пептострептококки,
Eubacterium spp., Fusobacterium spp.,
Clostridium difficile).

Офлоксацин
неэффективен
против Treponema
pallidum.

Фармакокинетика.

Абсорбция.

После
приема
внутрь
офлоксацин
быстро и полностью
абсорбируется
в
пищеварительном
тракте.
Биодоступность
достигает
почти 100 %.

Время
достижения
максимальной
концентрации
в плазме
крови (Тmax)
составляет 0,5–3
часа.
Максимальная
концентрация
в плазме
крови после
однократного
приема 200–400 мг лекарственного
средства (Сmax)
составляет
соответственно
2 и 5 мг/мл. Связывание
с белками
плазмы
составляет 25 %.

Распределение.

Проникает
через
плаценту, в
грудное
молоко, во
все ткани и
органы. Объем
распределения
находится в
пределах 1,5–2,5
л/кг.

Метаболизм.

В
ограниченном
количестве
(до 5 %)
метаболизируется
в печени до
диметил-офлоксацина
и офлоксацин-А-оксида.
Диметил-офлоксацин
оказывает
умеренное
антимикробное
действие.

Экскреция.

Из организма
выводится
преимущественно
почками, путем
канальцевой
секреции и
клубочковой фильтрации:
75–80 % введенной
дозы
выводится в
неизмененном
виде за 24–48
часов, а
менее 5 %
выводится в форме
метаболитов.
4–8 % введенной
дозы
выводится с
калом.

Период
полувыведения
(Т1/2)
составляет 4–6
часов.
Выведение
офлоксацина
замедляется
у пациентов с
тяжелой
печеночной
недостаточностью
и у пациентов
с почечной
недостаточностью
(в
зависимости
от степени
недостаточности
– до 15–60 часов).

Клинические
характеристики.

Показания.

Инфекционно-воспалительные
заболевания,
вызванные
чувствительными
к офлоксацину
возбудителями:

– обострение
хронических
обструктивных
заболеваний
легких (включая
хронический
бронхит)*,
внебольничная
пневмония*;

–
неосложненный
острый
цистит*, уретрит*,
острый
пиелонефрит
и
осложненные
инфекции
мочевого
тракта;

–
осложненные
инфекции
кожи и мягких
тканей*;

–
гонококковый
уретрит и
цервицит,
вызванные
чувствительными
штаммами Neisseria*.

Необходимо
учитывать
официальные
рекомендации
по
надлежащему
применению
антибактериальных
средств.

*При
невозможности
применения
других антибактериальных
средств,
которые
обычно применяются
для лечения
этой
инфекции.

Противопоказания.

–
Повышенная
чувствительность
к действующему
веществу,
другим
компонентам лекарственного
средства или
к другим
фторхинолонам.

–
Эпилепсия,
поражения
центральной
нервной
системы со
сниженным
судорожным
порогом
(после
черепно-мозговых
травм,
инсульта, воспалительных
процессов
мозга и
мозговых
оболочек).

–
Тендиниты
в анамнезе.

–
Дефицит
глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы.

Лекарственное
средство не
применять
пациентам с
удлинением
интервала QT,
некомпенсированной
гипогликемией,
а также
пациентам,
которые
одновременно
принимают
лекарственные
средства со
способностью
удлинять
интервал QT
(антиаритмические
лекарственные
средства классов
IA и III,
трициклические
антидепрессанты,
макролиды,
антипсихотики).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

При
одновременном
применении лекарственного
средства с
другими
лекарственными
средствами
возможны
следующие
взаимодействия:

с
антацидами,
содержащими
алюминий/магний,
сукральфатом,
препаратами
цинка, железа – уменьшение
всасывания
офлоксацина;
его следует
принимать за
2 часа до
приема этих лекарственных
средств;

с
лекарственными
средствами,
которые
выводятся
путем канальцевой
секреции
(например
пробенецид,
циметидин,
фуросемид,
метотрексат) – нарушение
выведения и
увеличение
плазменных
уровней
офлоксацина;

с
лекарственными
средствами со
способностью
удлинять
интервал QT
(например
антиаритмические
лекарственные
средства классов IA и III,
трициклические
антидепрессанты,
макролиды,
антипсихотики) – дополнительное
удлинение
интервала QT;
противопоказано
одновременное
применение лекарственных
средств;

с
нестероидными
противовоспалительными
средствами,
лекарственными
средствами со
способностью
снижать
порог
судорожной готовности
(например
теофиллин) –
дополнительное
снижение
порога
судорожной
готовности
головного
мозга; в
случае возникновения
судорог
применения
офлоксацина
следует
прекратить.
Считают, что
офлоксацин, в
отличие от других
фторхинолонов,
не вступает в
фармакокинетическое
взаимодействие
с теофиллином;

с антидиабетическими
лекарственными
средствами –
колебания
уровня
глюкозы в
крови (гипо- или
гипергликемия);
при
одновременном
применении
следует
проводить
постоянный
мониторинг
уровня
сахара в
крови;

с
непрямыми
антикоагулянтами – удлинение
времени
кровотечений;
при
одновременном
применении
следует проводить
тщательный
мониторинг
показателей
коагуляционных
проб;

с
глибенкламидом – небольшое
увеличение
плазменных
уровней
последнего;
при
одновременном
применении
следует
проводить
тщательный
мониторинг
состояния
пациента.

Влияние
на
результаты
лабораторных
исследований.

При
применении
офлоксацина
могут наблюдаться
ложно положительные
результаты
определения
опиатов или
порфиринов в
моче. Может
появиться
необходимость
в
подтверждении
положительных
результатов
тестов на
опиаты или
порфирины с помощью
более
специфических
методов.

Антагонисты
витамина К:
нужно
осуществлять
тщательный
мониторинг
показателей
коагуляционных
проб у
пациентов,
принимающих
антагонисты
витамина К,
из-за
возможного
увеличения
эффекта
производных
кумарина.

При
одновременном
применении
офлоксацина
с варфарином
или его
производными
необходимо
контролировать
протромбиновое
время или
проводить
другие
соответствующие
тесты с целью
проверки
состояния коагуляции
крови.

Офлоксацин
может
подавлять
рост Mycobacterium
tuberculosis и
показывать
ложно отрицательные
результаты
при
бактериологическом
исследовании
для
диагностики туберкулеза.

В
случае
применения
высоких доз лекарственного
средства возможно
повышение
его
концентрации
в сыворотке
крови.

При
применении
офлоксацина
с кофеином,
теофиллином,
циметидином,
циклоспорином,
пероральными
антикоагулянтами
и лекарственными
средствами,
которые
метаболизируются
при участии
цитохрома Р450,
возможно
усиление
побочных
эффектов.

Особенности
применения.

Офлоксацин
не является лекарственным
средством первого
выбора для
лечения
пневмонии,
вызванной
пневмококками
или
микоплазмами,
или острого
тонзиллита,
вызванного               β-гемолитическими
стрептококками.

Во
время
применения лекарственного
средства следует
употреблять
достаточное
количество
воды во
избежание
развития
кристаллурии.

Во
время
применения лекарственного
средства следует избегать
воздействия
интенсивного
солнечного
света и
ультрафиолетового
излучения
(ртутно-кварцевые
лампы,
солярии).

В
эпидемиологических
исследованиях
сообщалось о
повышенном
риске
развития
аневризмы и
расслоения
аорты после
применения
фторхинолонов,
особенно у
пожилых
пациентов. Пациентам
с аневризмой
в анамнезе, и
тем, кто
имеет
аневризму
и/или
расслоение
аорты, а также
другие
факторы
риска или
состояния, предрасполагающие
к развитию
аневризмы и
расслоении
аорты
(например
синдром Марфана,
синдром
Элерса-Данлоса
сосудистого
типа,
артериит
Такаясу,
гигантоклеточный
артериит,
болезнь
Бехчета, артериальная
гипертензия,
атеросклероз),
фторхинолоны
следует
применять
только после
тщательной
оценки
соотношения
польза-риск и
рассмотрения
других
возможных
вариантов терапии.

В
случае
появления
внезапных
болей в области
живота, груди
или спины
пациентам
следует
немедленно
обратиться к
врачу в отделение
неотложной
помощи.

Фторхинолоны
рекомендуется
применять только
пациентам, у
которых нет
альтернативных
вариантов
лечения
острого
бактериального
синусита,
обострения
хронического
бронхита
бактериальной
этиологии и
неосложненных
инфекций мочевых
путей,
поскольку
польза для
таких больных
не превышает
риски.

Фторхинолоновые
антибиотики
не должны применяться:

– при
лечении инфекций,
которые не
являются
тяжелыми и
могут пройти
без
антибактериальной
терапии (например,
инфекции
ротоглотки);

– при
лечении небактериальных
инфекций,
например небактериального
(хронического)
простатита;

– для
предотвращения
диареи
путешественника
или повторных
инфекций
нижних
мочевых
путей (инфекции,
которые не
распространяются
за пределы
мочевого
пузыря);

– для
лечения
умеренных
бактериальных
инфекций,
если другие
обычно
рекомендуемые
антибактериальные
лекарства не
могут быть
использованы;

– пациентам
с острым
бактериальным
синуситом,
обострением
хронического
бронхита
бактериальной
этиологии и
неосложненными
инфекциями
мочевых
путей, если
существует
возможность
применения
других (альтернативных)
лекарственных
средств.

Пациенты
с
нарушениями
функции
почек.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
нарушением
функции
почек. Следует
корректировать
дозу и время
введения лекарственного
средства,
учитывая его
замедленное
выведение.

Пациенты
с
нарушениями
функции
печени.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
нарушением
функции
печени. Сообщалось
о случаях
фульминантного
гепатита,
который
потенциально
приводил к
печеночной
недостаточности
(в том числе к
летальной),
на фоне
лечения
фторхинолонами.

В
случае
появления
таких симптомов
заболевания
печени, как
анорексия,
желтуха,
потемнение
мочи, зуд или
болезненность
живота при
пальпации (см.
раздел
«Побочные
реакции»),
пациентам
рекомендуется
прекратить
применение лекарственного
средства и
обратиться к
врачу.

Пациенты
с нарушениями
функций
центральной
нервной
системы.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
заболеваниями
центральной
нервной
системы
(выраженный
атеросклероз
сосудов
головного
мозга,
перенесенная
острая
недостаточность
мозгового
кровообращения),
пациентам с myasthenia gravis,
пациентам с
периферической
нейропатией в
анамнезе.

Пациенты
с
психотическими
расстройствами
в анамнезе.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
психическими
заболеваниями
или с
психотическими
расстройствами
в анамнезе.
Сообщалось о
возникновении
психотических
реакций у
пациентов, принимающих
фторхинолоны.
В некоторых
случаях эти
реакции
прогрессировали
до
суицидальных
мыслей или
самодеструктивного
поведения, в
том числе
попыток
самоубийства,
иногда даже
после
однократного
приема лекарственного
средства.

В
случае
появления
таких
реакций
следует прекратить
применение лекарственного
средства и провести
надлежащие
лечебные
мероприятия.

Гипогликемия.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
сахарным
диабетом,
которые
получают сопутствующее
лечение
пероральными
сахароснижающими
средствами (например
глибенкламидом) или
инсулином,
из-за
возможности
развития
гипогликемии.
Следует
проводить
тщательный
мониторинг
уровня
глюкозы в
крови.

Пациенты с
недостаточностью
глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
латентной
или
подтвержденной
недостаточностью
глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы
из-за
возможной
склонности к
гемолитическим
реакциям при
лечении фторхинолонами.

Удлинение
интервала QT.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам с
известными
факторами
риска удлинения
интервала QT, к
которым
относятся:

•
пожилой
возраст;

•
неоткорректированные
нарушения
электролитного
баланса
(гипокалиемия,
гипомагниемия);

•
врожденный
синдром
удлиненного
интервала QT;

•
приобретенное
удлинение
интервала QT;

•
заболевания
сердца
(например
сердечная недостаточность,
инфаркт
миокарда,
брадикардия).

Редко
сообщалось
об удлинении
интервала QT у
пациентов,
которые
применяют
фторхинолоны.

Пациенты,
принимающие
антагонисты
витамина К.

Лекарственное
средство применять
с
осторожностью
пациентам,
которые
одновременно
принимают
антагонисты
витамина К.
Сообщалось о
возможности
повышения
показателей
коагуляционных
проб (протромбинового
времени/международного
нормализованного
отношения)
и/или кровотечения
у пациентов,
которые
применяют фторхинолоны
(в том числе
офлоксацин),
в комбинации
с
антагонистами
витамина К
(например
варфарином).
Следует
осуществлять
тщательный
мониторинг
результатов
коагуляционных
проб.

Инфекции,
вызванные
кишечной
палочкой (Escherichia coli).

Резистентность
E. coli – наиболее
частого
возбудителя
инфекций
мочевыводящих
путей – к
фторхинолонам
варьирует в
разных странах
Европейского
Союза.
Врачам, которые
назначают
терапию,
рекомендуется
учитывать
местную
распространенность
резистентности
E. coli к
фторхинолонам.

Инфекции,
вызванные
гонококками
(Neisseria gonorrhoeae).

В связи с
увеличением
резистентности
N. gonorrhoeae
офлоксацин
не следует
применять в
качестве
эмпирического
подхода к
антибактериальной
терапии при
подозрении
на
гонококковую
инфекцию
(гонококковый
уретрит,
воспалительные
заболевания
органов
малого таза и
епидидимоорхит),
кроме
случаев,
когда
возбудитель
был
идентифицирован
и была подтверждена
его
чувствительность
к офлоксацину.
Если после 3
дней лечения
не было
достигнуто
клиническое
улучшение
состояния,
терапию
необходимо
пересмотреть.

Воспалительные
заболевания
органов малого
таза.

Для лечения
воспалительных
заболеваний органов
малого таза
офлоксацин
следует
применять
только в
сочетании с
препаратами,
активными в
отношении
анаэробных
микроорганизмов.

Заболевания,
вызванные Clostridium
difficile.

Во
время
лечения
офлоксацином
возможно развитие
особенно
тяжелой,
длительной
и/или с
кровотечением
диареи,
которая
может быть
симптомом
псевдомембранозного
колита
(вызванного Clostridium difficile). В
случае
подозрения
на
псевдомембранозный
колит
следует
немедленно
прекратить применение
лекарственного
средства и начать
надлежащую
специфическую
антибиотикотерапию
(например,
ванкомицином
для
перорального
применения,
тейкопланином
для
перорального
применения
или метронидазолом).
В этой
клинической
ситуации
противопоказаны
лекарственные
средства,
угнетающие
перистальтику
кишечника.

Пациенты
со склонностью
к судорогам.

Во
время
лечения
офлоксацином
возможно возникновение
судорог (см.
раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).
В случае
возникновения
судорог
следует прекратить
применение лекарственного
средства.

Профилактика
фотосенсибилизации.

Зафиксированы
случаи
фотосенсибилизации
на фоне
применения
офлоксацина
(см. раздел
«Побочные
реакции»).
Пациенты,
принимающие
офлоксацин,
должны
избегать
воздействия
интенсивного
солнечного
света и ультрафиолетового
излучения
(ртутно-кварцевые
лампы, солярии)
без особой
необходимости
во время
лечения и в
течение 48
часов после
прекращения
приема
препарата.

Тендинит и
разрыв
сухожилий.

Во
время
лечения
офлоксацином
в редких случаях
возможно
развитие
тендинита,
что может
привести к
разрыву
сухожилий,
особенно
ахиллового
сухожилия. Тендинит
и разрыв
сухожилий,
иногда
двусторонний,
может
возникнуть в
течение 48
часов после
начала
лечения хинолонами
и
фторхинолонами и,
как
сообщалось,
происходит
даже в
течение нескольких
месяцев
после
прекращения
лечения. Риск
возникновения
данной
патологии
повышается у
пациентов
пожилого
возраста, после
трансплантации
органов, с
почечной недостаточностью,
а также у
пациентов,
одновременно
принимающих
кортикостероиды.
Поэтому
одновременное
применение
кортикостероидов
следует избегать.

Суточная
доза
рассчитывается
на основе клиренса
креатинина
(см. раздел
«Способ применения
и дозы»). В
случае
подозрения
на тендинит (например,
отёк или
воспаление
суставов) следует
немедленно прекратить
применение лекарственного
средства, проконсультироваться
со своим
врачом
и провести
надлежащие
терапевтические
мероприятия относительно
пораженного
сухожилия
(например,
иммобилизация). Кортикостероиды
не следует
применять, если
возникают
признаки
тендинопатии.

Реакции
гиперчувствительности.

Во
время
лечения
офлоксацином
сообщалось о
возникновении
аллергических
реакций и
реакций
гиперчувствительности
после приема
начальной
дозы
фторхинолонов.
Анафилактические
и
анафилактоидные
реакции могут
прогрессировать
до шока, опасного
для жизни,
даже после
приема начальной
дозы. В таких
случаях
следует
немедленно прекратить
применение лекарственного
средства и провести
надлежащие
терапевтические
мероприятия. Необходимо
избегать
применения
лекарственного
средства пациентам
с наличием в
анамнезе
тяжелых
нежелательных
реакций
(тендинит,
тяжелые
неврологические
реакции) на
другие
хинолоны существует
повышенный
риск
развития подобных
реакций на
офлоксацин. Лечение
этих
пациентов
следует
начинать только
при
отсутствии
альтернативных
вариантов
лечения и
после
тщательной
оценки
пользы/риска.

Тяжелые
буллезные
реакции.

Зафиксированы
случаи
тяжелых
буллезных кожных
реакций,
таких как
синдром       Стивенса-Джонсона
и
токсический
эпидермальный
некролиз, на
фоне
применения
офлоксацина
(см. раздел
«Побочные
реакции»). В
случае
реакций со
стороны кожи
и/или
слизистых
оболочек пациентам
следует
рекомендовать
немедленно
связаться со
своим врачом,
прежде чем продолжать
лечение.

Пролонгированные,
инвалидизирующие
и потенциально
необратимые
серьезные
побочные
реакции.

При
применении хинолонов
и фторхинолонов,
независимо
от возраста
пациента и
ранее
существовавшего
фактора
риска, могут
возникнуть
очень редкие
длительные (месяцы
или годы) и
потенциально
необратимые,
причем
иногда
объединенные,
побочные
реакции со
стороны
сухожилий,
мышц, суставов,
органов
чувств,
периферических
нервов и
центральной
нервной
системы, психики, которые
могут
привести к
инвалидности.
При возникновении
данных нарушений
или их первых
симптомов
(тендинит,
разрыв
сухожилий,
артралгия,
боль в
конечностях,
нарушение
походки,
мышечная
слабость,
невропатия,
парестезия
(ощущение
покалывания,
онемение в
руках или
ногах),
депрессия,
утомляемость,
спутанность
сознания и
галлюцинации,
нарушение
памяти,
нарушения
сна, нарушения
слуха, нарушения
зрения,
нарушения
вкуса и
запаха) следует
немедленно
отменить
прием лекарственного
средства,
обратиться к
врачу относительно
возможности
перехода на
другие
антибактериальные
лекарственные
средства для
завершения
курса
лечения.

Периферическая
нейропатия.

Во
время
лечения
офлоксацином
сообщалось о
возникновении
периферической
сенсорной
или
сенсомоторной
полинейропатии,
которые
приводят к
парестезии
или
гипестезии у
пациентов,
получавших хинолоны
и фторхинолоны
(в том числе
офлоксацин). Пациентов,
которые
находятся на
лечении
лекарственным
средством
Офлоксацин-Дарница,
следует проинформировать
о возможности
продления
лечения при
появлении симптомов
нейропатии (боль,
жжение,
ощущение
покалывания,
онемения
и/или
слабость в
руках или
ногах), чтобы
избежать
развития
необратимого
состояния.

Другая
важная
информация.

Лечение
антибактериальными
средствами (в
том числе
офлоксацином),
особенно в
течение
длительного
времени,
может
привести к усиленному
росту
резистентной
микрофлоры.
Следует
проводить
мониторинг
состояния
пациента и в
случае
возникновения
вторичной
инфекции
провести
надлежащие
терапевтические
мероприятия.

Во
время
лечения
офлоксацином
не рекомендуется
употреблять
алкогольные
напитки.

Важная
информация о
вспомогательных
веществах.

Лекарственное
средство содержит натрий,
поэтому
пациентам, применяющим
натрий-контролируемую
диету,
следует соблюдать
осторожность
при его
применении.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Лекарственное
средство противопоказано
в период
беременности
или кормления
грудью.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Следует
воздержаться
от
управления
автотранспортом
или другими
механизмами из-за
возможного появления
головокружения,
нарушение
координации,
сонливости,
нарушения
зрения и
других
реакций со
стороны
нервной
системы.
Эти
эффекты
могут
усиливаться
при употреблении
алкоголя.

Способ
применения и
дозы.

Лекарственное
средство применять
внутрь.
Таблетки
следует
глотать,
запивая
жидкостью.
Интервал
между приемом
офлоксацина
и приемом
сукральфата,
препаратов
цинка или
железа,
антацидов, содержащих
алюминий/магний,
должен
составлять по
крайней мере
2 часа,
поскольку
всасывание
офлоксацина
при одновременном
приеме с
этими лекарственными
средствами может
уменьшаться.

Дозировка.

Доза лекарственного
средства зависит
от типа и
степени
тяжести
инфекционного
заболевания.
Диапазон доз
для взрослых
– от 200 мг до 800 мг
в сутки. Дозы
до 400 мг можно принимать
за один раз,
желательно
утром, а большие
дозы следует распределить
на две
равномерные
дозы и
принимать через
одинаковые
промежутки
времени.

Обострение хронических
обструктивных
заболеваний легких
(включая
хронический
бронхит),
внебольничная
пневмония: лекарственное
средство применять
в дозе 400 мг 1 раз
в сутки, при
необходимости
– до 400 мг 2 раза
в сутки.

Осложненные
инфекции
кожи и мягких
тканей: лекарственное
средство применять
в дозе 400 мг 2
раза в сутки.

Инфекции
мочевыводящих
путей: дозы и
схемы
применения в
зависимости
от показаний
приведены в таблице 1.

Таблица
1

Показания

Схема
суточного
дозирования

(в
соответствии
с тяжестью)

Продолжительность
лечения

(в
соответствии
с тяжестью)

Осложненные
инфекции
мочевыводящих
путей

200 мг 2
раза в сутки

(может
быть
увеличено
до 400 мг 2 раза в
сутки)

7–21 день

Острый
пиелонефрит

200 мг 2
раза в сутки

(может
быть
увеличено
до 400 мг 2 раза в
сутки)

7–10 дней

(может
быть
продлена до
14 дней)

Острый
простатит

Хронический
бактериальный
простатит

200 мг 2
раза в сутки

(может
быть
увеличено
до 400 мг 2 раза в
сутки)

2–4 недели*

4–8
недель*

Епидидимоорхит

200 мг 2
раза в сутки

(может
быть
увеличено
до 400 мг 2 раза в
сутки)

14 дней

Воспалительные
заболевания
органов малого
таза

400 мг 2
раза в сутки

14 дней

Неосложненный
острый цистит

200 мг 2
раза в сутки
или

400 мг 1 раз
в сутки

3 дня

1 день

Осложненный
цистит

200 мг 2
раза в сутки

7–14 дней

Негонококковый
уретрит

300 мг 2
раза в сутки

7 дней

Уретрит, вызванный

Neisseria gonorrhoeae

(см.
«Особенности
применения»)

400 мг
однократно

1 день

*При
простатите
может быть рассмотрена
необходимость
увеличения продолжительности
лечения
после
тщательного
повторного
обследования
больного.

Офлоксацин
также может
применяться
для завершения
курса
терапии у
пациентов, у
которых на
фоне
начального
лечения
внутривенным
офлоксацином
наблюдается
улучшение.

Пациентам
с нарушением
функции
почек.

Лекарственное
средство применять
в обычной
начальной
дозе, но последующие
дозы следует
уменьшить в
зависимости
от клиренса
креатинина (ClCr):

Таблица
2

Клиренс
креатинина
(плазменный
уровень креатинина)

Начальная

доза лекарственного
средства

Последующие

дозы лекарственного
средства

20–50
мл/мин

(ClCr
– 1,5–5 мг/дл)

обычная

100–200
мг

в
сутки

< 20
мл/мин

(ClCr
– >5 мг/дл)

обычная

100
мг

в
сутки

Гемодиализ/

перитонеальный
диализ

обычная

50–100 мг

в
сутки

Необходимо
мониторить
концентрацию
офлоксацина
в сыворотке
крови у
пациентов с тяжелой
почечной
недостаточностью
и у пациентов,
находящихся
на диализе.

В тех
случаях,
когда
клиренс
креатинина
невозможно
измерить, его
можно
рассчитать по
уровню
креатинина в
сыворотке
крови с
помощью приведенной
ниже формулы
Кокрофта для
взрослых:

Для мужчин: ClCr (мл/мин)
=

Вес (кг) × (140 –
возраст
(годы))

72 ×
креатинин сыворотки
(мг/дл)

или

ClCr (мл/мин)
=

Вес (кг) × (140 – возраст
(роки))

0,814 × креатинин
сыворотки (мкмоль/л)

Для
женщин: ClCr (мл/мин)
= 0,85 ×
(показатель у
мужчин)

Пациентам с
нарушением
функции
печени.

Выделение
лекарственного
средства у
пациентов с
тяжелыми
нарушениями
функции
печени может
уменьшаться.
Поэтому не рекомендуется
превышать
суточную
дозу 400 мг.

Пациентам
пожилого
возраста.

Коррекция
дозы не
требуется
(см. раздел
«Особенности
применения»),
кроме
случаев, обусловленных
функциональным
состоянием печени
или почек
пациента.

Продолжительность
лечения.

Продолжительность
лечения
зависит от
тяжести
инфекции и
ответа больного
на терапию.
Обычно курс
лечения длится
5–10 дней, кроме
случаев
неосложненной
гонореи,
когда
рекомендуется
однократный
прием лекарственного
средства в дозе 400
мг.

Длительность
курса
лечения не
должна превышать
2 месяца.

Дети.

Лекарственное
средство противопоказано
детям.

Передозировка.

Симптомы:
важнейшими
ожидаемыми
признаками
острой
передозировки
являются
симптомы со
стороны
центральной
нервной
системы, в
частности
спутанность
сознания,
головокружение,
нарушение
сознания и
приступы
судорог, галлюцинации,
тремор, а
также
реакции со
стороны
пищеварительного
тракта, такие
как тошнота и
эрозивные повреждения
слизистых
оболочек.

Лечение: проведение
мероприятий
для
выведения неабсорбировавшегося
офлоксацина
(например
промывание
желудка,
применение
адсорбентов
и сульфата
магния по
возможности
в течение
первых 30
минут после
передозировки),
мониторинг
показателей
электрокардиограммы
из-за
возможного
удлинения
интервала QT. Фракции
офлоксацина
могут быть
выведены из
организма с
помощью
гемодиализа.
Перитонеальный
диализ и
хронический
амбулаторный
перитонеальный
диализ не
эффективны
для выведения
офлоксацина
из организма.
Специфического
антидота к
препарату не
существует. Выведение
офлоксацина
из организма
можно усилить
с помощью
форсированного
диуреза.

Для
защиты
слизистых
оболочек
желудка рекомендуется
применять
антациды.

Побочные
реакции.

Со
стороны
органов
зрения*: раздражение
слизистой
оболочки
глаз, конъюнктивит,
нистагм,
снижение
остроты зрения,
расстройства
зрения (в том
числе
диплопия,
фотофобия), дальтонизм.

Со
стороны
органов
слуха и
вестибулярного
аппарата*: головокружение,
шум в ушах,
снижение
остроты
слуха, потеря
слуха,
нарушение
координации
движений.

Со
стороны
респираторной
системы,
органов
грудной клетки
и
средостения: кашель,
назофарингит,
одышка,
бронхоспазм, аллергический
пневмонит,
ринорея,
свистящее
дыхание,
аллергический
пульмонит,
ощущение
нехватки воздуха,
остановка
дыхания, диспноэ,
тяжелое
удушье.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта: анорексия,
боль в
животе,
тошнота,
рвота,
диарея, энтероколит
(иногда
геморрагический),
псевдомембранозный
колит,
сухость или
жжение в
ротовой
полости,
диспепсия,
изжога,
метеоризм,
запор, кишечные
колики,
перфорация
кишечника,
кровоизлияния
в кишечник.

Со
стороны
печени и
желчевыводящих
путей: повышение
уровня
печеночных
ферментов и билирубина
в плазме
крови,
желтуха (в
том числе
холестатическая,
паренхиматозная),
гепатит,
некроз.

Со
стороны
почек и
мочевыводящей
системы: повышение
уровня
креатинина в
плазме крови,
острая
почечная
недостаточность,
интерстициальный
нефрит,
полиурия,
дизурия, анурия,
частое
мочеиспускание,
задержка мочи,
гематурия,
альбуминурия,
кандидурия, образования
почечных
конкрементов.

Со
стороны
обмена
веществ,
метаболизма: гипергликемия,
гипогликемия
у больных
сахарным
диабетом,
принимающих
гипогликемические
лекарственные
средства,
повышение
уровня
триглицеридов,
холестерина
и калия в
плазме крови,
ацидоз.

Со
стороны
нервной
системы*: головная
боль,
сонливость,
парестезия,
дисгевзия,
паросмия,
периферическая
сенсорная
нейропатия,
периферическая
сенсомоторная
нейропатия,
судороги,
обострение
миастении,
экстрапирамидальные
расстройства
или другие нарушения
мышечной
координации, нарушения
памяти, развитие
эпилептических
припадков,
атаксия, тремор,
снижение
скорости
реакций,
повышение внутричерепного
давления, вертиго.

Со
стороны
психики*: ажитация,
расстройства
сна,
бессонница,
психические
расстройства
(в том числе
галлюцинации,
паранойя,
маниакальные
мысли),
беспокойство,
спутанность
сознания,
кошмарные
сновидения,
депрессия,
психотические
расстройства
и депрессия с
самодеструктивным
поведением,
включая
суицидальные
мысли или
попытки
самоубийства;
эйфория,
фобии,
раздражительность,
тревожность,
пространственная
дезориентация.

Со
стороны
сердечно-сосудистой
системы: тахикардия,
артериальная
гипотензия,
желудочковые
аритмии,
полиморфная
желудочковая
тахикардия
типа
«пируэт»
(возникновение
этих реакций наблюдали
преимущественно
у пациентов с
факторами
риска
удлинения
интервала QT);
удлинение
интервала QT
на ЭКГ,
артериальная
гипертензия,
церебральный
тромбоз,
остановка
сердца, шок.

Со
стороны
крови и
лимфатической
системы: анемия,
гемолитическая
анемия,
лейкопения, нейтропения,
эозинофилия,
тромбоцитопения,
агранулоцитоз,
супрессия
кроветворения
в костном
мозге
(которая
исчезает
после отмены лекарственного
средства),
панцитопения.
Развитие
точечных
кровоизлияний
(петехий), гематом
и носовых
кровотечений.

Со
стороны
иммунной
системы:
реакции
гиперчувствительности,
в том числе
анафилактические/анафилактоидные
реакции,
ангионевротический
отек,
анафилактический/
анафилактоидный
шок.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки: высыпания
(в том числе
пустулезные,
геморрагические),
зуд,
крапивница,
приливы,
гипергидроз,
эритема,
синдром
Лайелла,
фотосенсибилизация,
медикаментозный
дерматит,
сосудистая пурпура,
васкулит,
который в
исключительных
случаях
может
привести к
некрозу кожи,
синдром
Стивенса-Джонсона,
генерализованный
экзантематозный
пустулез,
медикаментозные
высыпания,
эксфолиативный
дерматит,
гиперпигментация
кожи,
изменение
цвета или
расслоение
ногтей.

Со
стороны
опорно-двигательной
системы и соединительной
ткани*: тендинит,
артралгия,
миалгия,
разрывы сухожилий
(в том числе
ахиллового
сухожилия),
которые
могут быть
двусторонними
и возникать в
течение 48
часов после
начала
лечения,
рабдомиолиз
и/или
миопатия,
мышечная
слабость,
судороги мышц,
надрывы мышц,
разрывы мышц,
боль в сухожилиях.

Со
стороны
репродуктивной
системы и
функции
молочных
желез: раздражение,
жжение и
болезненные
высыпания на
наружных половых
органах у
женщин,
вагинит,
дисменорея,
гиперменорея,
метроррагия.

Врожденные
и
семейные/генетические
расстройства:
острые
приступы
порфирии у
пациентов с
порфирией.

Инфекционные
и
паразитарные
заболевания:
суперинфекция,
развитие
вторичной
инфекции (в
том числе
микозов),
развитие
резистентности
патогенных
микроорганизмов.

Общие
нарушения*: общая
слабость,
повышенная
утомляемость,
снижение
аппетита, недомогание,
астения,
отеки (в том
числе легких),
боль в спине,
повышение
температуры
тела, озноб,
повышенная
болевая
чувствительность,
потеря массы
тела,
нарушение
вкуса,
обоняния.

*Сообщалось
о некоторых
случаях
очень редких
длительных
(до месяцев
или лет),
инвалидизирующих
и
потенциально
необратимых
серьезных
побочных
реакций,
влияющих на
несколько
(иногда сочетанные)
систем
органов и
чувств
(включая
такие реакции,
как тендинит,
разрыв
сухожилия,
артралгия,
боль в
конечностях,
нарушение
походки,
невропатии,
связанные с
парестезией,
депрессия,
усталость,
нарушение
памяти, нарушение
сна,
нарушение
слуха, нарушение
зрения,
нарушение
вкуса и
запаха),
связанных с
использованием
хинолонов и фторхинолонов
независимо
от имеющихся
факторов
риска (см.
раздел
«Особенности
применения»).

Сообщения
о
подозреваемых
побочных
реакциях.

Сообщения
о
подозреваемых
побочных реакциях
после
регистрации
лекарственного
средства
является
важной
процедурой. Это
позволяет
продолжать
мониторинг
соотношения
польза/риск
для
соответствующего
лекарственного
средства.
Медицинским
работникам
необходимо
сообщать о
любых подозреваемых
побочных
реакциях
через
национальную
систему сообщений.

Срок
годности. 3
года.

Условия
хранения.

Хранить в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.
Хранить в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
контурной
ячейковой
упаковке; по 1
контурной
ячейковой
упаковке в
пачке.

Категория
отпуска. По
рецепту.

Производитель.
ЧАО
«Фармацевтическая
фирма
«Дарница».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его деятельности.

Украина,
02093, г.
Киев, ул.
Бориспольская,
13.