ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

ЛЕВІНОР

(LEVINOR)

Склад:

діюча речовина: левофлоксацин;

100 мл розчину містять левофлоксацину
гемігідрату у перерахуванні на безводний 100% левофлоксацин 500 мг;

допоміжні
речовини: натрію хлорид, динатрію едетат, кислота хлористоводнева розведена, натрію
гідроксид, вода для ін’єкцій.

Лікарська форма. Розчин для інфузій.

Основні фізико-хімічні властивості:
прозора рідина від жовтого до зеленувато-жовтого кольору. Теоретична
осмолярність — 300 мосмоль/л.

Фармакотерапевтична група. Антибактеріальні засоби групи
хінолонів. Фторхінолони. Код АТX J01M A12.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин — синтетичний антибактеріальний
засіб із групи фторхінолонів, S‑енантіомер рацемічної суміші лікарського
засобу офлоксацин.

Механізм
дії.

Як антибактеріальний препарат із групи
фторхінолонів левофлоксацин діє на комплекс ДНК-ДНК-гірази та топоізомеразу ІV.

Співвідношення фармакокінетика/фармакодинаміка.

Ступінь бактеріальної активності
левофлоксацину залежить від співвідношення максимальної концентрації у
сироватці крові (Сmax) чи площі під фармакокінетичною кривою (AUC)
та мінімальної інгібуючої (пригнічувальної) концентрації (МІК (МПК)).

Механізм резистентності.

Основний механізм резистентності є наслідком
мутації у генах gyr-A. In vitro існує перехресна резистентність між
левофлоксацином та іншими фторхінолонами.

Завдяки механізму дії зазвичай не існує
перехресної резистентності між левофлоксацином та іншими класами
антибактеріальних засобів.

Межові значення.

Рекомендовані Європейським комітетом з
тестування антимікробної чутливості (EUCAST) межові значення МІК для
левофлоксацину, що відділяють чутливі мікроорганізми від організмів проміжно
чутливих (помірно резистентних) та проміжно чутливі від резистентних
організмів, представлено у нижченаведеній таблиці тестування МІК (мг/л).

Клінічні межові значення МІК EUCAST для
левофлоксацину (20.06.2006):

Таблиця 1

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriaceae

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

Pseudomonas
spp.

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

Acinetobacter
spp.

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

Staphylococcus
spp.

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

Staphylococcus
pneumoniae1

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

Streptococcus
A, B, C, G

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

H.
influenzae

M.
catarrhalis2

≤ 1 мг/л

>
1 мг/л

Межові
значення, не пов’язані з видами3

≤ 1 мг/л

>
2 мг/л

1 Межове значення МІК між чутливими та проміжно чутливими
(помірно резистентними) штамами було збільшено з 1 до 2 з метою стримування
росту диких штамів цього мікроорганізму, що демонструють варіабельність
даного параметра. Межові значення стосуються терапії високих доз.

2 Штами з величинами МІК, вищими від межового значення між
чутливими та проміжно чутливими (помірно резистентними) штамами є дуже
рідкісними чи про них нічого не повідомлялося. Тести на ідентифікацію та
протимікробну чутливість на будь-якому такому ізоляті слід повторити і, якщо
результат буде підтверджено, надіслати ізолят у референс-лабораторію.

3 Межові значення МІК, не пов’язані з видами, були
визначені, переважно виходячи з даних фармакокінетики/фармакодинаміки. Вони
не залежать від розподілу МІК певних видів і використовуються лише для видів,
яким не було визначено конкретне для виду межове значення, та не
використовуються для видів, де тестування на чутливість не рекомендується чи
для яких не існує достатньо доказів щодо сумнівних видів (Enterococcus, Neisseria,
грамнегативні анаероби).

Розповсюдженість резистентності може варіювати
географічно та за часом для окремих видів, тому бажано отримати локальну
інформацію про резистентність, особливо при лікуванні тяжких інфекцій. При
необхідності слід звернутися за порадою до спеціаліста, коли місцева
розповсюдженість резистентності є такою, що користь препарату, щонайменше при
деяких типах інфекцій, є сумнівною.

Зазвичай
чутливі види

Аеробні грампозитивні бактерії:

Staphylococcus aureus метицилінчутливий, Staphylococcus saprophyticus, Streptococci, група С і G, Streptococcus agalactiae, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus pyogenes.

Аеробні грамнегативні бактерії:

Eikenella
corrodens, Haemophilus influenzae, Haemophilus parainfluenzae, Klebsiella
oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris,
Providencia rettgeri.

Анаеробні бактерії:

Peptostreptococcus.

Інші:

Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila psittaci,
Chlamydia trachomatis, Legionella pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma
hominis, Ureaplasma urealyticum.

Види, для яких набута (вторинна) резистентність може
бути проблематичною

Аеробні грампозитивні бактерії:

Enterococcus
faecalis, Staphylococcus aureus метицилінрезистентний*, Coagulase negative Staphylococcus spp .

Аеробні грамнегативні бактерії:

Acinetobacter
baumannii, Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae,
Escherichia coli, Klebsiella pneumoniae, Morganella morganii, Proteus
mirabilis, Providencia stuartii, Pseudomonas aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаеробні бактерії:

Bacteroides
fragilis.

Суттєво
резистентні штами

Аеробні грампозитивні бактерії

Enterococcus
faecium

*Механізм резистентності Staphylococcus
aureus, імовірно, має корезистентність до фторхінолонів, включаючи
левофлоксацин.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Немає
суттєвої різниці між фармакокінетикою левофлоксацину після внутрішньовенного та
перорального введення.

Рівноважний
стан досягається протягом 48 годин при режимі дозування 500 мг один або два
рази на добу.

Розподіл.

Приблизно 30-40% левофлоксацину зв’язується з
протеїном сироватки крові. Середній об’єм розподілу левофлоксацину становить
близько 100 л після одноразового і повторного введення дози 500 мг, що вказує
на його широке поширення у тканинах організму.

Проникнення у тканини та рідини організму.

Левофлоксацин має здатність проникати у
слизову оболонку бронхів, рідину альвеолярного епітелію, альвеолярні макрофаги,
тканини легенів, шкіри (вміст пухирів), тканину передміхурової залози та сечу.
Однак у спинномозкову рідину левофлоксацин проникає погано.

Біотрансформація.

Левофлоксацин метаболізується дуже незначною
мірою, метаболітами є дисметил-левофлоксацин та левофлоксацин N-оксид. Ці
метаболіти становлять менше 5% кількості препарату, що виділяється з сечею.
Левофлоксацин — стереохімічно стабільний та не підлягає інверсії хіральної
структури.

Виведення.

Після перорального та внутрішньовенного
введення левофлоксацин виводиться з плазми крові відносно повільно (період
напіввиведення становить 6-8 годин). Виведення відбувається зазвичай нирками
(понад 85% введеної дози). Середній виражений загальний кліренс левофлоксацину
після введення однієї дози 500 мг становив 175 ± 29,2 мл/хв. Немає суттєвої
різниці щодо фармакокінетики левофлоксацину після внутрішньовенного та перорального
введення, що свідчить про взаємозамінність цих шляхів (перорального та
внутрішньовенного).

Лінійність.

Левофлоксацин має лінійну фармакокінетику у
діапазоні доз від 50 до 1000 мг.

Пацієнти
з нирковою недостатністю.

На фармакокінетику левофлоксацину впливає
ниркова недостатність. При зниженні функції нирок знижується ниркове виведення
та кліренс, а періоди напіввиведення збільшуються, як видно з нижченаведеної
таблиці:

Таблиця 2

Кліренс креатиніну (мл/хв)

< 20

20-49

50-80

Нирковий кліренс (мл/хв)

13

26

57

Період напіввиведення (години)

35

27

9

Пацієнти
літнього віку.

Немає значних відмінностей у фармакокінетиці
левофлоксацину у молодих пацієнтів та пацієнтів літнього віку, крім
відмінностей, пов’язаних із кліренсом креатиніну.

Гендерні
відмінності.

Окремий аналіз щодо пацієнтів жіночої та
чоловічої статі продемонстрував незначні відмінності у фармакокінетиці
левофлоксацину залежно від статі. Не існує доказів того, що гендерні
відмінності є клінічно значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Призначати дорослим для лікування інфекцій,
спричинених чутливими до препарату мікроорганізмами:

– негоспітальна пневмонія;

– ускладнені інфекції шкіри та м’яких
тканин;

(для вищезгаданих інфекцій левофлоксацин слід
застосовувати лише тоді, коли використання інших антибактеріальних засобів, які
зазвичай рекомендовані для початкового лікування цих інфекцій, є недоцільним
або неможливим);

– гострий пієлонефрит, ускладнені
інфекції сечовивідних шляхів;

– хронічний бактеріальний простатит.

Слід враховувати офіційні рекомендації щодо
належного використання антибактеріальних засобів.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до левофлоксацину або до
інших хінолонів, епілепсія, побічні реакції з боку сухожиль після попереднього
застосування хінолонів. Дитячий вік (до 18 років). Період вагітності або
годування груддю.

Взаємодія
з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Вплив інших лікарських засобів на левофлоксацин.

Теофілін, фенбуфен або подібні нестероїдні протизапальні лікарські
засоби.

Не було виявлено фармакокінетичної взаємодії
левофлоксацину з теофіліном. Проте можливе суттєве зниження судомного порогу
при одночасному застосуванні хінолонів з теофіліном, нестероїдними
протизапальними препаратами та іншими агентами, які зменшують судомний поріг.
Концентрація левофлоксацину у разі наявності фенбуфену була приблизно на 13%
вищою, ніж при прийомі лише левофлоксацину.

Пробенецид і циметидин.

Пробенецид та циметидин статистично достовірно
впливають на виведення левофлоксацину. Нирковий кліренс левофлоксацину знижується
при наявності циметидину на 24% та пробенециду на 34%, оскільки обидва
препарати здатні блокувати канальцеву секрецію левофлоксацину. Слід з
обережністю ставитися до одночасного застосування левофлоксацину з лікарськими
засобами, що впливають на канальцеву секрецію, такими як пробенецид та
циметидин, особливо пацієнтам з нирковою недостатністю.

Інша інформація.

Клінічні дослідження фармакології продемонстрували, що на фармакокінетику
левофлоксацину не було ніякого клінічно значущого впливу при прийомі
левофлоксацину разом з такими лікарськими засобами: карбонатом кальцію,
дигоксином, глібенкламідом, ранітидином.

Вплив левофлоксацину на інші лікарські засоби.

Циклоспорин.

Період напіввиведення циклоспорину збільшується на
33% при одночасному застосуванні з левофлоксацином.

Антагоністи вітаміну К.

При одночасному застосуванні з антагоністами
вітаміну К (наприклад варфарином) повідомлялося про підвищення коагуляційних
тестів (ПЧ/міжнародне нормалізоване відношення) та/або кровотечі, які можуть
бути вираженими. З огляду на це пацієнтам, які отримують паралельно
антагоністи вітаміну К, необхідний контроль показників коагуляції.

Лікарські засоби, що подовжують інтервал QT.

Левофлоксацин, подібно до інших фторхінолонів, слід
застосовувати з обережністю пацієнтам, які отримують лікарські засоби, відомі
своєю здатністю подовжувати інтервал QT (наприклад протиаритмічні засоби класу
ІА та ІІІ, трициклічні антидепресанти, макроліди, антипсихотичні засоби ).

Інша
важлива інформація.

Левофлоксацин не впливає на фармакокінетику
теофіліну, який є субстратом ферменту CYP1A2, тому можна вважати, що
левофлоксацин не є інгібітором CYP1A2.

Особливості
застосування.

Слід уникати призначення лікарського засобу пацієнтам, які мали серйозні
побічні реакції в минулому при застосуванні хінолонів або фторхінолонів.
Лікування цих пацієнтів левофлоксацином слід починати тільки за відсутності
альтернативних варіантів лікування і після ретельної оцінки користі/ризику.

Ризик резистентності.

Для метицилінрезистентного S. аureus (MRSA) існує дуже висока
імовірність корезистентності до фторхінолонів, у тому числі до левофлоксацину.
У зв’язку з цим левофлоксацин не рекомендований для лікування інфекцій, відомим
або підозрюваним збудником яких є MRSA, за винятком випадків, коли результати лабораторних
тестів підтвердили чутливість збудника до левофлоксацину.

Резистентність E. сoli (найбільш поширений збудник інфекцій сечовивідних шляхів)
до фторхінолонів варіює у різних країнах. При призначенні препарату слід
враховувати місцеву поширеність резистентності E. сoli до фторхінолонів.

Тривалі,
інвалідизуючі і потенційно необоротні серйозні побічні реакції.

У дуже рідкісних випадках у пацієнтів, які
отримували хінолони та фторхінолони, незалежно від віку та наявності факторів
ризику, спостерігалися тривалі (протягом кількох місяців або років),
інвалідизуючі та потенційно необоротні серйозні побічні реакції, які впливають
на різні системи організму (зокрема, опорно-рухову, нервову, психіку та органи
чуття). Застосування препарату слід негайно припинити після появи перших ознак
або симптомів будь-якої серйозної побічної реакції та слід звернутися за
консультацією до лікаря.

Тривалість
введення.

Рекомендована тривалість інфузії повинна
становити принаймні 30 хвилин для 250 мг або 60 хвилин для 500 мг розчину
левофлоксацину для інфузій. Відомо, що під час інфузії офлоксацину може
розвинутися тахікардія та тимчасове зниження артеріального тиску. У рідкісних
випадках через різке зниження артеріального тиску може розвинутися
серцево-судинна недостатність. Якщо помітне зниження артеріального тиску
відбувається під час інфузії левофлоксацину (L-ізомер офлоксацину), введення
препарату потрібно негайно припинити.

Вміст
натрію потребує врахування пацієнтам, які перебувають на
дієті з контрольованим споживанням натрію.

Тендиніт та розриви сухожиль.

Тендиніт і розрив сухожилля (зокрема ахіллового),
іноді двосторонній, можуть виникати вже протягом 48 годин після початку
лікування хінолонами та фторхінолонами і, як повідомлялося, навіть впродовж
декількох місяців після припинення лікування у пацієнтів, які отримували добові
дози 1000 мг левофлоксацину. Ризик розвитку тендиніту та розриву сухожилля
збільшується у пацієнтів похилого віку, пацієнтів з порушенням функції нирок,
пацієнтів з трансплантованими органами та пацієнтів, які лікувалися одночасно
кортикостероїдами. Таким чином, слід уникати одночасного застосування
кортикостероїдів.

При перших ознаках тендиніту (наприклад, болючий
набряк, запалення) лікування препаратом слід припинити і розглянути
альтернативне лікування. Пошкоджену кінцівку слід лікувати належним чином
(наприклад, іммобілізація). Кортикостероїди не слід застосовувати у разі
виникнення ознак тендинопатії.

Захворювання, спричинені Clostridium difficile.

Діарея, особливо у тяжких випадках, персистуюча та/або
геморагічна, під час чи після лікування левофлоксацином може бути симптомом
хвороби, спричиненої Clostridium difficile, найбільш тяжкою формою якої
є псевдомембранозний коліт. Якщо виникають підозри на псевдомембранозний коліт,
слід одразу припинити інфузію левофлоксацину, негайно призначити підтримуючі
засоби та застосовувати специфічну терапію (наприклад пероральний прийом
ванкоміцину). Засоби, що пригнічують моторику кишечнику, протипоказані у цій
клінічній ситуації.

Пацієнти, схильні до судом.

Розчин для інфузій Левінор протипоказаний пацієнтам
з епілепсією в анамнезі. Цей препарат, як і інші хінолони, слід застосовувати з
надзвичайною обережністю пацієнтам, схильним до судом, таким як пацієнти з
ураженнями центральної нервової системи, при одночасній терапії фенбуфеном та
подібними до нього нестероїдними протизапальними лікарськими засобами або
препаратами, що підвищують судомну готовність (знижують судомний поріг), такими
як теофілін. У разі появи судом лікування левофлоксацином слід припинити.

Пацієнти з дефіцитом глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Пацієнти з латентними або явними дефектами
активності глюкозо-6-фосфатдегідрогенази можуть бути схильними до гемолітичних
реакцій при лікуванні антибактеріальними засобами групи хінолонів, тому
левофлоксацин їм слід застосовувати з обережністю.

Пацієнти з нирковою недостатністю.

Оскільки левофлоксацин виводиться переважно нирками,
потрібна корекція дози для хворих з ослабленою функцією нирок (нирковою
недостатністю).

Реакції гіперчутливості.

Левофлоксацин може спричинити серйозні реакції гіперчутливості (наприклад,
ангіоневротичний набряк аж до анафілактичного шоку) після застосування
початкової дози. У цьому випадку пацієнтам слід негайно припинити лікування і
звернутися до лікаря.

Тяжкі
шкірні побічні реакції.

При застосуванні левофлоксацину повідомлялося про
тяжкі шкірні побічні реакції, включаючи токсичний епідермальний некроліз
(синдром Лаєлла), синдром Стівенса — Джонсона та медикаментозну реакцію з
еозинофілією та системними симптомами (DRESS), які можуть мати летальний
наслідок. У разі призначення препарату слід попередити пацієнта про ознаки та
симптоми тяжких шкірних реакцій та ретельно спостерігати за його станом. При
появі ознак та симптомів, що вказують на ці реакції, прийом левофлоксацину слід
негайно припинити і розглянути можливість альтернативного лікування. Якщо у
пацієнта під час застосування левофлоксацину виникла серйозна шкірна реакція,
така як токсичний епідермальний некроліз, синдром Стівенса — Джонсона або
DRESS-синдром, лікування левофлоксацином для такого пацієнта ніколи не слід застосовувати.

Дисглікемія.

При застосуванні хінолонів,
зокрема і  левофлоксацину,
повідомлялося про порушення рівня глюкози в крові, включаючи як гіпоглікемію,
так і гіперглікемію, як правило у пацієнтів, хворих на цукровий діабет, які
отримували супутню терапію гіпоглікемічними засобами (наприклад глібенкламідом)
або інсуліном. Повідомлялося про випадки гіпоглікемічної коми. Рекомендується
ретельний контроль рівня глюкози в крові у хворих на цукровий діабет.

Профілактика фотосенсибілізації.

Повідомлялося про випадки фоточутливості при
застосуванні левофлоксацину. Щоб запобігти фотосенсибілізації, рекомендовано
пацієнтам уникати під час лікування та протягом 48 годин після припинення
прийому левофлоксацину впливу сильного сонячного світла або опромінення
штучними джерелами УФ-променів (включаючи лампи штучного ультрафіолетового
випромінювання, солярій).

Пацієнти, які отримували
антагоністи вітаміну К.

З огляду на можливе збільшення показників коагуляційних тестів (ПЧ/міжнародне
нормалізоване відношення) і/або кровотечі у пацієнтів, які приймали левофлоксацин
у поєднанні з антагоністом вітаміну К (наприклад варфарином), за коагуляційними
тестами слід спостерігати, якщо ці лікарські засоби застосовувати одночасно.

Психотичні реакції.

Повідомлялося про психотичні реакції у пацієнтів,
які приймають хінолони, включаючи левофлоксацин. Дуже рідко вони прогресували до суїцидальних
думок та самодеструктивної поведінки, іноді лише після прийому однієї дози
левофлоксацину. Якщо у пацієнта виникають ці реакції, прийом
левофлоксацину слід припинити та вжити відповідних заходів. Рекомендується з
обережністю застосовувати левофлоксацин пацієнтам із психотичними розладами чи пацієнтам
із психічними захворюваннями в анамнезі.

Подовження інтервалу QT.

Слід з обережністю ставитися до застосування
фторхінолонів, включаючи левофлоксацин, пацієнтам з відомими факторами ризику
подовження інтервалу QT, такими як:

– вроджений синдром подовження інтервалу QT;

– супутнє застосування лікарських засобів, відомих
своєю здатністю подовжувати інтервал QT (наприклад протиаритмічних засобів
класу ІА та ІІІ, трициклічних антидепресантів, макролідів);

– нескоригований електролітний дисбаланс (наприклад
гіпокаліємія, гіпомагніємія);

– хвороба
серця (наприклад серцева недостатність, інфаркт міокарда, брадикардія).

Пацієнти літнього віку та жінки більш чутливі до
препаратів, що продовжують інтервал QT. Тому слід з обережністю використовувати
фторхінолони, включаючи левофлоксацин, у цих групах пацієнтів.

Периферична нейропатія.

У пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони,
були зареєстровані випадки сенсорної або сенсомоторної полінейропатії, що
призводить до парестезії, гіпестезії, дизестезії або слабкості. У разі
виникнення симптомів нейропатії, таких як біль, печіння, поколювання, оніміння
або слабкість, пацієнтам, які лікуються препаратом, необхідно проінформувати
свого лікаря, аби запобігти потенційно необоротному стану.

Гепатобіліарні порушення.

Повідомлялося про випадки некротичного гепатиту аж
до печінкової недостатності, що загрожує життю, при прийомі левофлоксацину,
переважно у пацієнтів з тяжкими основними захворюваннями, наприклад сепсисом
(див. розділ «Побічні
реакції»). Пацієнтам слід рекомендувати
припинити лікування та звернутися до лікаря, якщо виникають такі прояви та
симптоми захворювання печінки як анорексія, жовтяниця, чорна сеча, свербіж чи
болі в ділянці живота.

Загострення міастенії гравіс.

Фторхінолони, включаючи левофлоксацин, мають
ефект нервово-м’язової блокади та можуть загострювати м’язову слабкість у
пацієнтів з міастенією гравіс. У післяреєстраційному періоді відомо про
серйозні побічні реакції, включаючи летальні випадки та стани, що потребували
заходів з підтримки дихання, у пацієнтів з міастенією гравіс на тлі застосування
фторхінолонів. Левофлоксацин не рекомендовано застосовувати пацієнтам з
міастенією гравіс в анамнезі.

Порушення
зору.

Якщо при прийомі левофлоксацину виникають
будь-які порушення зору або побічні реакції з боку органів зору, слід негайно
звернутися до лікаря.

Суперінфекція.

Застосування левофлоксацину, особливо тривале,
може призводити до надмірного росту нечутливих (резистентних) до препарату
мікроорганізмів. Якщо під час терапії розвивається суперінфекція, слід вжити
належних заходів.

Вплив на
результати лабораторних досліджень.

У пацієнтів, які отримували левофлоксацин,
визначення опіатів у сечі може дати хибно-позитивний результат. Може виникнути
необхідність підтвердження позитивних результатів на опіати, отримані при
скринінговому тесті, за допомогою більш специфічних методів.

Левофлоксацин може
пригнічувати ріст Mycobacterium
tuberculosis і у зв’язку з цим призводити до хибно-негативних результатів
при бактеріологічній діагностиці туберкульозу.

Аневризма
або розшарування аорти.

Епідеміологічні дослідження свідчать про
підвищений ризик аневризми та розшарування аорти після прийому фторхінолонів,
особливо у літніх людей. Таким чином фторхінолони слід застосовувати тільки
після ретельної оцінки користі/ризику та після розгляду інших варіантів лікування
пацієнтам з аневризмою у сімейному анамнезі або з діагнозом аневризма аорти
та/або розшарування аорти, або за присутності факторів ризику (наприклад,
синдром Марфана, судинний синдром Елерса — Данлоса, артеріїт Такаясу,
гігантоклітинний артеріїт, хвороба Бехчета, гіпертонія, атеросклероз).

У разі виникнення раптового болю в животі,
грудях або спині, пацієнтам слід порадити негайно звернутися до лікаря
невідкладної допомоги.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Через відсутність досліджень і з огляду на
можливі ушкодження хінолонами суглобового хряща в організмі, який росте, левофлоксацин
не можна призначати вагітним та жінкам, які годують груддю. Якщо під час
лікування левофлоксацином діагностується вагітність, про це слід повідомити
лікаря.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Пацієнтам, які керують транспортними засобами,
працюють з машинами та механізмами, слід враховувати можливі небажані реакції з
боку нервової системи (запаморочення, заціпеніння, сонливість, сплутаність
свідомості, розлади зору та слуху, рухові розлади, у т.ч. під час ходьби).

Спосіб
застосування та дози.

Перед застосуванням препарату необхідно
провести пробу на чутливість. Препарат для внутрішньовенного введення
застосовувати протягом 3 годин після перфорації гумової пробки. Захист від
світла при інфузії не потрібний. При кімнатному освітленні розчин для
внутрішньовенного введення можна зберігати не більше 3 діб без захисту від
світла.

Препарат вводити внутрішньовенно повільно 1
або 2 рази на добу. Дозування залежить від типу та тяжкості інфекції, а також
чутливості до препарату можливого збудника.

Для лікування дорослих з нормальною функцією нирок, у яких кліренс креатиніну становить понад 50 мл/хв, рекомендовано
такі дози препарату:

Таблиця 3

Показання

Доза, мг

Кількість прийомів на добу

Тривалість лікування*

Негоспітальна пневмонія

500

1-2 рази

7-14 днів

Гострий пієлонефрит

500

1 раз

7-10 днів

Ускладнені інфекції
сечовивідних шляхів

500

1 раз

7-14 днів

Хронічний
бактеріальний простатит

500

1 раз

28 днів

Ускладнені інфекції
шкіри і м’яких
тканин

500

1-2 рази

7-14 днів

* Відповідно до стану
пацієнта через декілька днів можливий перехід від початкового внутрішньовенного
введення до перорального прийому з тим самим дозуванням.

Оскільки левофлоксацин виводиться переважно
нирками, для хворих з ослабленою функцією нирок дозу потрібно зменшити.

Дозування для дорослих пацієнтів з порушенням функції
нирок, у яких кліренс креатиніну становить
менше 50 мл/хв:

Таблиця 4

Кліренс креатиніну

Режим дозування (залежно від тяжкості інфекції)

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

50-20 мл/хв

перша доза: 250 мг

наступні: 125 мг/24 год

перша доза: 500 мг

наступні:250 мг/24 год

перша доза: 500 мг

наступні:250 мг/12 год

19-10 мл/хв

перша доза: 250 мг

наступні: 125 мг/48 год

перша доза: 500 мг

наступні: 125 мг/24 год

перша доза: 500 мг

наступні: 125 мг/12 год

<10 мл/хв (а також при гемодіалізі
та ХАПД1)

перша доза: 250 мг

наступні: 125 мг/48 год

перша доза: 500 мг

наступні: 125 мг/24 год

перша доза: 500 мг

наступні: 125 мг/24 год

1 Після гемодіалізу або хронічного
амбулаторного перитонеального діалізу (ХАПД) додаткові дози не потрібні.

Дозування для пацієнтів з порушенням
функції печінки. Корекція дози не потрібна,
оскільки левофлоксацин незначною мірою метаболізується у печінці.

Дозування для пацієнтів літнього
віку. Якщо ниркова функція не порушена, немає
потреби в корекції дози.

Розчин для внутрішньовенного введення Левінор
вводиться внутрішньовенно повільно шляхом краплинної інфузії. Тривалість
введення повинна бути не менше 30 хвилин для дози 250 мг або не менше 60 хвилин
для дози 500 мг.

Тривалість лікування залежить від перебігу
хвороби. Як і при застосуванні інших антибактеріальних засобів, рекомендується
продовжувати лікування препаратом Левінор принаймні протягом 48-72 годин після
нормалізації температури тіла або підтвердженого мікробіологічними тестами
знищення збудників.

Діти.

Дітям і підліткам (до 18 років) не
можна призначати левофлоксацин, оскільки не виключене ушкодження суглобового
хряща.

Передозування.

Найважливіші передбачувані симптоми
передозування левофлоксацину стосуються центральної нервової системи
(сплутаність та порушення свідомості, запаморочення, судомні напади). Згідно з
результатами досліджень, при застосуванні доз, вищих за терапевтичні,
спостерігалося подовження QT-інтервалу. У разі передозування проводиться
ретельний нагляд за пацієнтом, включаючи ЕКГ. Лікування симптоматичне.

Гемодіаліз, у тому числі перитонеальний діаліз
або ХАПД, не є ефективним для виведення левофлоксацину з організму. Не існує
жодних специфічних антидотів.

Побічні реакції.

Частоту побічних реакцій визначати, виходячи з
такого умовного позначення: дуже часто (≥1/10), часто (≥1/100,
<1/10), нечасто (≥1/1000, ≤1/100), рідко (≥1/10000,
≤1/1000), частота невідома (не може бути оцінена, виходячи з наявних
даних).

Інфекції та інвазії. Нечасто:
грибкові інфекції, включаючи інфекцію, спричинену грибками роду Candida. Резистентність
патогенних мікроорганізмів.

З боку системи крові та лімфатичної
системи. Нечасто: лейкопенія, еозинофілія. Рідко: тромбоцитопенія, нейтропенія. Частота
невідома: панцитопенія, агранулоцитоз, гемолітична анемія.

З боку імунної системи. Рідко:
набряк Квінке, гіперчутливість. Частота невідома: анафілактичний шок,
анафілактоїдні реакції
(можуть іноді виникати навіть після введення першої дози препарату).

З боку метаболізму та харчування. Нечасто:
анорексія. Рідко: гіпоглікемія, особливо у хворих на цукровий діабет. Частота
невідома: гіперглікемія, гіпоглікемічна кома.

З боку психіки*. Часто:
безсоння. Нечасто: тривожність, сплутаність свідомості, нервозність. Рідко:
психотичні розлади (наприклад з галюцинаціями, параноєю), депресія, ажитація,
порушення сну, кошмари. Частота невідома: психотичні реакції з
самодеструктивною поведінкою, включаючи суїцидальні думки та спроби
самогубства.

З боку нервової системи*. Часто:
головний біль, запаморочення. Нечасто: сонливість, тремор, дисгевзія. Рідко:
судоми, парестезія. Частота невідома: сенсорна або сенсомоторна периферична
нейропатія; паросмія, включаючи аносмію; дискінезія, екстрапірамідні розлади,
агевзія, непритомність, доброякісна внутрішньочерепна гіпертензія.

З боку органів зору*. Рідко:
зорові порушення, наприклад, затуманення зору. Частота невідома: транзиторна
втрата зору, увеїт.

З боку органів слуху та лабіринту*. Нечасто:
вертиго. Рідко: шум у вухах. Частота невідома: втрата слуху, порушення слуху.

З боку серця. Рідко:
тахікардія, серцебиття. Частота невідома: шлуночкова тахікардія, що може
призвести до зупинки серця, шлуночкова аритмія та шлуночкова тахікардія типу
«пірует» (переважно у пацієнтів з імовірністю подовження інтервалу QT),
пролонгація інтервалу QT зафіксована на електрокардіограмі.

З боку судинної системи. Часто: флебіт
(тільки для внутрішньовенних форм введення). Рідко: артеріальна гіпотензія.

З боку
органів дихання, грудної клітки та середостіння. Нечасто:
задишка. Частота невідома: бронхоспазми, алергічний пневмоніт.

З боку
шлунково-кишкового тракту. Часто: діарея, блювання, нудота. Нечасто: болі у животі, диспепсія,
здуття живота, запор. Частота невідома:
геморагічна діарея, що рідко може свідчити про ентероколіт, включаючи
псевдомембранозний коліт, панкреатит.

З боку
печінки та жовчовивідних шляхів. Часто: підвищення показників печінкових ферментів (АЛТ/АСТ, лужна
фосфатаза, ГГТ). Нечасто: підвищення білірубіну крові. Частота невідома:
жовтяниця та тяжкі ураження печінки, включаючи летальні випадки гострої
печінкової недостатності, переважно у пацієнтів з тяжкими основними
захворюваннями, гепатит.

З боку ендокринної системи. Рідко: синдром неадекватної секреції антидіуретичного гормону (СНСАДГ).

З боку
шкіри та підшкірних тканин. Нечасто: висипання, свербіж, кропив’янка, гіпергідроз. Рідко: медикаментозна
реакція з еозинофілією і системними симптомами (DRESS-синдром), фіксований
медикаментозний дерматит. Частота невідома: токсичний епідермальний некроліз,
синдром Стівенса — Джонсона, поліморфна еритема, реакції фотосенсибілізації, лейкоцитокластичний васкуліт, стоматит. Порушення
з боку шкіри можуть іноді виникати навіть після введення першої дози препарату.

З боку кістково-м’язової системи та
сполучної тканини*. Нечасто: артралгія, міалгія. Рідко: ураження сухожиль, включаючи
тендиніт (наприклад, ахіллового сухожилля), м’язова слабкість, що може мати
особливе значення для пацієнтів з міастенією. Частота невідома: гострий некроз
скелетних м’язів (рабдоміоліз), розрив сухожиль (наприклад, ахіллового
сухожилля), розрив зв’язок, розрив м’язів, артрит.

З боку
нирок та сечовидільної системи. Нечасто: підвищені показники креатиніну в сироватці крові. Рідко:
гостра ниркова недостатність (наприклад, внаслідок інтерстиціального нефриту).

Загальні
розлади та реакції у місці введення*. Часто: реакція у місці інфузії (біль, почервоніння).
Нечасто: астенія. Рідко: гарячка. Частота невідома: біль (включаючи біль у
спині, грудях та кінцівках).

Інші небажані побічні ефекти,
що асоціюються з прийомом фторхінолонів: екстрапірамідні симптоми та інші
порушення координації рухів, алергічний васкуліт, напади порфірії у пацієнтів з
порфірією.

*У дуже рідкісних випадках у пацієнтів, які
отримували хінолони та фторхінолони, незалежно від віку та наявності факторів
ризику, спостерігалися тривалі (протягом кількох місяців або років), інвалідизуючі
та потенційно необоротні серйозні побічні реакції, які впливають на різні
системи органів (у тому числі тендиніт, розрив сухожилля, артралгія, біль у
кінцівках, порушення ходи, парестезії, пов’язані з нейропатією, депресія,
втома, порушення пам’яті, порушення сну, порушення слуху, зору, смаку та нюху).

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання. Зберігати при температурі не вище 25 °C у
захищеному від світла та недоступному для дітей місці.

Несумісність.

Левофлоксацин не слід змішувати з гепарином або лужними розчинами (наприклад з
гідрокарбонатом натрію), з іншими лікарськими засобами, крім лікарських
засобів, вказаних у розділі «Спосіб
застосування та дози».

Змішування з іншими розчинами для інфузій.

Левофлоксацин сумісний з такими розчинами для інфузій:

– 0,9% розчин хлориду натрію;

– 5% розчин глюкози;

– 2,5% глюкоза у розчині Рінгера;

– багатокомпонентні розчини для
парентерального харчування (амінокислоти, вуглеводи, електроліти).

Упаковка. По 100 мл у пляшці, по 1 пляшці у пачці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.
Приватне акціонерне товариство «Інфузія».

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності.

Україна,
21034, м. Вінниця, вул. Волошкова, б. 55

або
Україна, 23219, Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Вінницькі Хутори, вул.
Немирівське шосе, б. 84А.

Заявник.
Приватне акціонерне товариство «Інфузія».

Місцезнаходження
заявника та/або представника заявника.

Україна, 04073, м. Київ, Московський проспект,
б. 21-А.

ИНСТРУКЦИЯ

по медицинскому применению
лекарственного средства

ЛЕВИНОР

(LEVINOR)

Состав:

действующее вещество: левофлоксацин;

100 мл раствора
содержит левофлоксацина гемигидрата в пересчете на безводный 100% левофлоксацин
500 мг;

вспомогательные вещества: натрия хлорид, динатрия эдетат, кислота хлористоводородная
разведенная, натрия гидроксид, вода для инъекций.

Лекарственная форма. Раствор для инфузий.

Основные физико-химические свойства: прозрачная жидкость от желтого до
зеленовато-желтого цвета. Теоретическая осмолярность — 300 мосмоль/л.

Фармакотерапевтическая группа. Антибактериальные средства группы
хинолонов. Фторхинолоны.

Код АТX J01M A12.

Фармакологические свойства.

Фармакодинамика.

Левофлоксацин —
синтетическое антибактериальное средство из группы фторхинолонов, S‑энантиомер
рацемической смеси лекарственного средства офлоксацина.

Механизм
действия.

Как
антибактериальный препарат из группы фторхинолонов левофлоксацин действует на
комплекс ДНК-ДНК-гиразы и топоизомеразу IV.

Соотношение
фармакокинетика/фармакодинамика.

Степень бактериальной
активности левофлоксацина зависит от соотношения максимальной концентрации в
сыворотке крови (Cmax) или площади под фармакокинетической кривой
(AUC) и минимальной ингибирующей (подавляющей) концентрации (МИК (МПК)).

Механизм
резистентности.

Основной механизм
резистентности является последствием мутации в генах gyr-A. In vitro существует
перекрестная резистентность между левофлоксацином и другими фторхинолонами.

Благодаря
механизму действия обычно не существует перекрестной резистентности между левофлоксацином
и другими классами антибактериальных средств.

Граничные значения.

Рекомендованные Европейским комитетом по тестированию антимикробной
чувствительности (EUCAST) граничные значения МИК для левофлоксацина, которые
отделяют чувствительные микроорганизмы от организмов промежуточно
чувствительных (умеренно резистентных) и промежуточно чувствительные от
резистентных организмов, представлены в нижеследующей таблице тестирования МИК
(мг/л).

Клинические граничные значения МИК EUCAST для левофлоксацина (20.06.2006):

Таблица 1

Патоген

Чувствительные

Резистентные

Enterobacteriaceae

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

Pseudomonas spp.

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

Acinetobacter spp.

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

Staphylococcus spp.

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

Staphylococcus pneumoniae1

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

Streptococcus A, B, C, G

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

H. influenzae

M. catarrhalis2

≤ 1
мг/л

> 1 мг/л

Граничные значения, не связанные с видами3

≤ 1
мг/л

> 2 мг/л

1Граничное значения МИК между
чувствительными и промежуточно чувствительными (умеренно
резистентными) штаммами было увеличено с 1 до 2 с целью сдерживания
роста диких штаммов этого микроорганизма, что демонстрирует вариабельность
данного параметра. Граничные значения касаются терапии высоких доз.

2Штаммы с
величинами МИК выше граничного значения между чувствительными и промежуточно-чувствительными
(умеренно резистентными) штаммами являются очень редкими или о них
ничего не сообщалось. Тесты на идентификацию и противомикробную
чувствительность на любом таком изоляте следует повторить и, если результат
будет подтвержден, прислать изолят в референс-лабораторию.

3Граничные
значения МИК, не связанные с видами, были определены, преимущественно исходя
из данных фармакокинетики/фармакодинамики. Они не зависят от распределения
МИК определенных видов и используются только для видов, которым не были
определены конкретные для вида граничные значения, и не используются для
видов, где тестирование на чувствительность не рекомендуется или для которых
не существует достаточных доказательств относительно сомнительных видов (Enterococcus,
Neisseria, грамотрицательные анаэробы)

Распространение
резистентности может варьировать географически и по времени для отдельных
видов, поэтому желательно получить локальную информацию о резистентности,
особенно при лечении тяжелых инфекций. При необходимости следует обратиться за
советом к специалисту, когда местное распространение резистентности является
таким, что польза от препарата, по крайней мере при некоторых типах инфекций,
является сомнительной.

Обычно чувствительные виды

Аэробные грамположительные бактерии:

Staphylococcus aureus метициллинчувствительный,
Staphylococcus saprophyticus, Streptococci, группа С і G, Streptococcus
agalactiae, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus pyogenes.

Аэробные грамотрицательные бактерии:

Eikenella corrodens, Haemophilus influenzae, Haemophilus
parainfluenzae, Klebsiella oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella
multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri.

Анаэробные бактерии:

Peptostreptococcus.

Другие:

Chlamydophila pneumoniae,
Chlamydophila psittaci, Chlamydia trachomatis, Legionella pneumophila,
Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum.

Виды, для которых приобретенная
(вторичная) резистентность может быть проблематичной

Аэробные грамположительные бактерии:

Enterococcus faecalis, Staphylococcus aureus метициллинрезистентный,
Coagulase negative Staphylococcus spp.

Аэробные грамотрицательные бактерии:

Acinetobacter baumannii, Citrobacter freundii,
Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella
pneumoniae, Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii,
Pseudomonas aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаэробные бактерии:

Bacteroides fragilis,

Существенно резистентные штаммы

Аэробные грамположительные
бактерии

Enterococcus
faecium

* Механизм
резистентности Staphylococcus
aureus, вероятно, имеет корезистентность к фторхинолонам,
включая левофлоксацин.

Фармакокинетика.

Абсорбция.

Нет существенной разницы относительно фармакокинетики левофлоксацина
после внутривенного и перорального введения.

Равновесное состояние достигается на протяжении 48 часов при режиме
дозирования 500 мг один или два раза в сутки.

Распределение.

Примерно 30-40%
левофлоксацина связывается с протеином сыворотки крови. Средний объем
распределения левофлоксацина составляет около 100 л после однократного и
повторного введения дозы 500 мг, что указывает на его широкое распространение в
тканях организма.

Проникновение
в ткани и жидкости организма.

Левофлоксацин
обладает способностью проникать в слизистую оболочку бронхов, жидкость
альвеолярного эпителия, альвеолярные макрофаги, ткани легких, кожи (содержания
пузырей), ткани предстательной железы и в мочу. Однако в спинномозговую
жидкость левофлоксацин проникает плохо.

Биотрансформация.

Левофлоксацин
метаболизируется в очень незначительной степени, метаболитами являются
дисметил-левофлоксацин и левофлоксацин N-оксид. Эти метаболиты составляют
менее 5% количества препарата, который выводится с мочой. Левофлоксацин
является стереохимически стабильным и не подлежит инверсии хиральной структуры.

Выведение.

После
перорального и внутривенного введения левофлоксацин выводится из плазмы крови
относительно медленно (период полувыведения составляет 6-8
часов). Выведение происходит обычно почками (более 85% введенной дозы).
Средний выраженный общий клиренс левофлоксацина после введения одной дозы 500
мг составлял 175±29,2 мл/мин.

Нет существенной
разницы относительно фармакокинетики левофлоксацина после внутривенного и
перорального введения, что свидетельствует о взаимозаменяемости этих путей
(перорального и внутривенного).

Линейность.

Левофлоксацин
имеет линейную фармакокинетику в диапазоне доз от 50 до 1000 мг.

Пациенты с
почечной недостаточностью.

На
фармакокинетику левофлоксацина влияет почечная недостаточность. При снижении
функции почек снижается почечное выведение и клиренс, а периоды полувыведения
увеличиваются, как видно из нижеследующей таблицы:

Таблица 2

Клиренс креатинина (мл/мин)

< 20

20-49

50-80

Почечный клиренс (мл/мин)

13

26

57

Период полувыведения (часов)

35

27

9

Пациенты пожилого возраста.

Нет значительных
различий в фармакокинетике левофлоксацина у молодых пациентов и пациентов
пожилого возраста, кроме различий, связанных с клиренсом креатинина.

Гендерные
различия.

Отдельный анализ
относительно пациентов женского и мужского пола продемонстрировал
незначительные различия в фармакокинетике левофлоксацина в зависимости от пола.
Не существует доказательств того, что гендерные различия являются клинически
значимыми.

Клинические характеристики.

Показания.

Назначать взрослым
для лечения инфекций, вызванных
чувствительными к левофлоксацину микроорганизмами:

– негоспитальная пневмония;

– осложненные инфекции кожи и мягких тканей;

(для
вышеуказанных инфекций левофлоксацин следует применять только тогда, когда
использование других антибактериальных препаратов, которые обычно рекомендованы
для начального лечения этих инфекций, является нецелесообразным или
невозможным);

– острый пиелонефрит, осложненные инфекции мочевыводящих путей,

– хронический бактериальный простатит.

Необходимо учитывать официальные рекомендации рационального использования
антибактериальных средств.

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность к левофлоксацину или к другим хинолонам, эпилепсия, побочные
реакции со стороны сухожилий после предварительного применения хинолонов.
Детский возраст (до 18 лет). Период беременности или кормления грудью.

Взаимодействие с другими
лекарственными средствами и другие виды взаимодействий.

Влияние других
лекарственных средств на левофлоксацин.

Теофиллин,
фенбуфен или подобные нестероидные противовоспалительные лекарственные
средства.

Не было выявлено фармакокинетического взаимодействия
левофлоксацина с теофиллином. Зато возможно существенное снижение судорожного
порога при одновременном применении хинолонов с теофиллином, нестероидными
противовоспалительными препаратами и другими агентами, которые уменьшают
судорожный порог. Концентрация левофлоксацина в присутствии фенбуфена была
приблизительно на 13% выше, чем при приеме только левофлоксацина.

Пробенецид и
циметидин.

Пробенецид и циметидин статистически достоверно влияют на
выведение левофлоксацина. Почечный клиренс левофлоксацина снижается в
присутствии циметидина на 24% и пробенецида на 34%, так как оба препарата
способны блокировать канальцевую секрецию левофлоксацина. Следует с
осторожностью относиться к одновременному применению левофлоксацина с
лекарственными средствами, которые влияют на канальцевую секрецию, такими как
пробенецид и циметидин, особенно пациентам с почечной недостаточностью.

Другая информация.

Клинические исследования фармакологии продемонстрировали,
что на фармакокинетику левофлоксацина не было никакого клинически значимого
влияния при приеме левофлоксацина вместе со следующими лекарственными
средствами: карбонатом кальция, дигоксином, глибенкламидом, ранитидином.

Влияние левофлоксацина на другие лекарственные
средства.

Циклоспорин.

Период полувыведения циклоспорина увеличивается на 33%
при одновременном применении с левофлоксацином.

Антагонисты
витамина К.

При одновременном применении с антагонистами витамина К
(например, варфарином) сообщалось о повышении коагуляционных тестов (ПВ/международное
нормализованное отношение) и/или кровотечении, которые могут быть выраженными.
Исходя из этого, пациентам, которые получают параллельно антагонисты витамина
К, необходим контроль показателей коагуляции.

Лекарственные
средства, которые удлиняют интервал QT.

Левофлоксацин, подобно другим фторхинолонам, следует
применять с осторожностью пациентам, получающим лекарственные средства, которые
известны своей способностью удлинять интервал QT (например, противоаритмические
средства класса ІА и ІІІ, трициклические антидепрессанты, макролиды,
антипсихотические средства).

Другая важная информация.

Левофлоксацин не влияет на фармакокинетику теофиллина,
который является субстратом фермента CYP1A2, поэтому можно считать, что
левофлоксацин не является ингибитором CYP1A2.

Особенности применения.

Следует избегать
назначения лекарственного средства пациентам, которые имели серьезные побочные
реакции в прошлом при применении хинолонов или фторхинолонов. Лечение таких
больных левофлоксацином следует начинать только при отсутствии альтернативных
вариантов лечения и после тщательной оценки пользы/риска.

Риск
резистентности.

Для
метициллинрезистентного S.aureus
(MRSA) существует очень высокая вероятность корезистентности к фторхинолонам, в
том числе к левофлоксацину. В связи с этим левофлоксацин не рекомендуется для
лечения инфекций, известным или подозреваемым возбудителем которых является
MRSA, за исключением случаев, когда результаты лабораторных тестов подтвердили
чувствительность возбудителя к левофлоксацину.

Резистентность E.сoli
(наиболее распространенный возбудитель инфекций мочевыводящих путей) к
фторхинолонам варьирует в разных странах. При назначении препарата следует
учитывать местную распространенность резистентности E.сoli к
фторхинолонам.

Длительные,
инвалидизирующие и потенциально необратимые серьезные побочные реакции.

В очень редких случаях у
пациентов, получавших хинолоны и фторхинолоны, независимо от возраста и наличия
факторов риска, наблюдались длительные (в течение нескольких месяцев или лет),
инвалидизирующие и потенциально необратимые серьезные побочные реакции, которые
влияют на различные системы организма (в частности, опорно-двигательную,
нервную, психику и органы чувств). Применение препарата следует немедленно
прекратить после появления первых признаков или симптомов любой серьезной
побочной реакции и следует обратиться за консультацией к врачу.

Продолжительность
введения.

Рекомендуемая
продолжительность инфузии должна составлять 30 минут для 250 мг или 60 минут для 500 мг раствора
левофлоксацина для инфузий. Известно, что во время инфузии офлоксацина может
развиться тахикардия и временное снижение артериального давления. В редких
случаях из-за резкого снижения артериального давления может развиться
сердечно-сосудистая недостаточность. Если заметное снижение артериального
давления происходит во время инфузии левофлоксацина (L-изомер офлоксацина),
введение препарата следует немедленно прекратить.

Содержание натрия
необходимо учитывать для пациентов, находящихся на диете с контролируемым
потреблением натрия.

Тендинит
и разрывы сухожилий.

Тендинит и разрыв
сухожилия (в частности ахиллового), иногда двусторонний, могут возникать уже в
течение 48 часов после начала лечения хинолонами и фторхинолонами и, как
сообщалось, даже в течение нескольких месяцев после прекращения лечения у
пациентов, которые получали суточные дозы 1000 мг левофлоксацина. Риск
развития тендинита и разрыва сухожилия увеличивается у пациентов пожилого
возраста, пациентов с нарушением функции почек, пациентов с трансплантированными
органами и пациентов, которые лечились одновременно кортикостероидами. Таким
образом, следует избегать одновременного применения кортикостероидов.

При первых признаках
тендинита (например, болезненный отек, воспаление) лечение препаратом следует
прекратить и рассмотреть альтернативное лечение. Поврежденную конечность
следует лечить должным образом (например, иммобилизация). Кортикостероиды не
следует применять в случае возникновения признаков тендинопатии.

Заболевания,
вызванные Clostridium difficile.

Диарея, особенно в
тяжелых случаях, персистирующая и/или геморрагическая, во время или после
лечения левофлоксацином может быть симптомом болезни, вызванной Clostridium
difficile, наиболее тяжелой формой которой является псевдомембранозный
колит. Если возникают подозрения на псевдомембранозный колит, следует сразу же
прекратить инфузию левофлоксацина, незамедлительно назначить поддерживающие средства и применить специфическую
терапию (например, пероральный прием ванкомицина). Средства, которые угнетают моторику
кишечника, противопоказаны в этой клинической ситуации.

Пациенты,
склонные к судорогам.

Раствор для инфузии Левинор
противопоказан пациентам с эпилепсией в анамнезе. Этот препарат, как и другие
хинолоны, следует применять с особой осторожностью пациентам, склонным к
судорогам, таким как пациенты с поражениями центральной нервной системы, при
одновременной терапии фенбуфеном и подобными ему нестероидными
противовоспалительными лекарственными средствами или препаратами, которые
повышают судорожную готовность (понижают судорожный порог), такими как
теофиллин. В случае появления судорог лечение левофлоксацином следует
прекратить.

Пациенты
с дефицитом глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы.

Пациенты с латентными
или явными дефектами активности глюкозо-6-фосфатдегидрогеназы могут быть
склонны к гемолитическим реакциям при лечении антибактериальными средствами
группы хинолонов, и поэтому левофлоксацин им следует применять с осторожностью.

Пациенты
с почечной недостаточностью.

Поскольку левофлоксацин
выводится в основном почками, нужна коррекция дозы для больных с ослабленной
функцией почек (почечной недостаточностью).

Реакции
гиперчувствительности.

Левофлоксацин может
вызвать серьезные реакции гиперчувствительности (например, ангионевротический
отек вплоть до анафилактического шока) после применения начальной дозы. В этом
случае пациентам следует немедленно прекратить лечение и обратиться к врачу.

Тяжелые
кожные побочные реакции.

При применении
левофлоксацина сообщалось о тяжелых кожных побочных реакциях, включая
токсический эпидермальный некролиз (синдром Лаелла), синдром Стивенса — Джонсона
и медикаментозную реакцию с эозинофилией и системными симптомами (DRESS),
которые могут быть летальными. В случае назначения препарата пациенты должны
быть предупреждены о признаках и симптомах тяжелых кожных реакций и находиться
под тщательным наблюдением. При появлении признаков и симптомов, указывающих на
эти реакции, прием левофлоксацина следует прекратить и рассмотреть возможность
альтернативного лечения. Если у пациента во время использования левофлоксацина
возникла серьезная кожная реакция, такая как токсический эпидермальный
некролиз, синдром Стивенса — Джонсона или DRESS-синдром, лечение левофлоксацином
для такого пациента никогда не следует применять.

Дисгликемия.

При применении хинолонов,
в том числе и левофлоксацина, сообщалось о нарушениях уровня глюкозы в крови,
включая как гипогликемию, так и гипергликемию, как правило у пациентов, больных
сахарным диабетом, которые получали сопутствующую терапию гипогликемическими
средствами (например, глибенкламидом) или инсулином. Сообщалось о случаях
гипогликемической комы. Рекомендуется тщательный контроль уровня глюкозы в
крови у больных сахарным диабетом.

Профилактика
фотосенсибилизации.

Сообщалось про случаи фоточувствительности при применении
левофлоксацина. Чтобы предотвратить фотосенсибилизацию, рекомендовано пациентам
избегать во время лечения и на протяжении 48 часов после прекращения приема
левофлоксацина влияния сильного солнечного света или облучения искусственными
источниками УФ-лучей (включая лампы искусственного ультрафиолетового облучения,
солярий).

Пациенты, которые получали антагонисты витамина К.

Ввиду возможного увеличения показателей коагуляционных
тестов (ПВ/международное нормализованное отношение) и/или кровотечения у
пациентов, которые принимали левофлоксацин в сочетании с антагонистом витамина
К (например, варфарином), за коагуляционными тестами следует наблюдать, если
эти лекарственные средства применять одновременно.

Психотические реакции. Сообщалось
о психотических реакциях у пациентов, которые принимают хинолоны, включая
левофлоксацин. Очень редко они прогрессировали до суицидальных мыслей и
самодеструктивного поведения, иногда после приема только одной дозы
левофлоксацина. Если у пациента возникают эти реакции, прием левофлоксацина
следует прекратить и принять необходимые меры. Рекомендуется с осторожностью
применять левофлоксацин пациентам с психотическими нарушениями или пациентам с
психическими заболеваниями в анамнезе.

Удлинение интервала QT.

Следует с осторожностью относиться к применению
фторхинолонов, включая левофлоксацин, пациентам с известными факторами риска
удлинения интервала QT, такими как:

-врожденный синдром удлинения интервала QT;

-сопутствующее применение лекарственных средств,
известных своей способностью удлинять интервал QT (например,
противоаритмических средств класса ІА и ІІІ, трициклических антидепрессантов,
макролидов);

-нескорректированный электролитный дисбаланс (например, гипокалиемия,
гипомагниемия);

-болезнь сердца (например, сердечная недостаточность,
инфаркт миокарда, брадикардия).

Пациенты пожилого возраста и женщины более чувствительны
к препаратам, которые удлиняют интервал QT. Поэтому следует с
осторожностью использовать фторхинолоны, включая левофлоксацин, в этих группах
пациентов.

Периферическая
нейропатия.

У получавших хинолоны и фторхинолоны пациентов были
зарегистрированы случаи сенсорной или сенсомоторной полинейропатии, которая
приводит к парестезии, гипестезии, дизестезии или слабости. В случае
возникновения симптомов нейропатии, таких как боль, жжение, покалывание,
онемение или слабость, пациентам, которые лечатся препаратом, необходимо
проинформировать своего врача, чтобы предотвратить потенциально необратимое
состояние.

Гепатобилиарные
нарушения.

Сообщалось о случаях некротического гепатита, вплоть до
печеночной недостаточности, угрожающей жизни, при приеме левофлоксацина,
преимущественно у пациентов с тяжелыми основными заболеваниями, например,
сепсисом (см. раздел «Побочные реакции»). Пациентам следует рекомендовать
прекратить лечение и обратиться к врачу, если возникают такие проявления и
симптомы болезни печени как анорексия, желтуха, черная моча, зуд или боли в
области живота.

Обострение миастении
гравис.

Фторхинолоны,
включая левофлоксацин, имеют эффект нервно-мышечной блокады и могут обострять
мышечную слабость у пациентов с миастенией гравис. В пострегистрационный период
известно о серьезных побочных реакциях, включая летальные случаи и состояния,
требующие мероприятий по поддержке дыхания у пациентов с миастенией гравис на
фоне применения фторхинолонов. Левофлоксацин не рекомендуется применять
пациентам с миастенией гравис в анамнезе.

Нарушение
зрения.

Если при приеме
левофлоксацина возникают какие-либо нарушения зрения или побочные реакции со
стороны органов зрения, следует немедленно обратиться к врачу.

Суперинфекция.

Применение
левофлоксацина, особенно длительное, может приводить к чрезмерному росту
нечувствительных (резистентных) к препарату микроорганизмов. Если во время
терапии развивается суперинфекция, следует принять надлежащие меры.

Влияние на
результаты лабораторных исследований.

У пациентов,
получавших левофлоксацин, определение опиатов в моче может дать ложноположительный
результат. Может возникнуть необходимость подтверждения положительных
результатов на опиаты, полученные при скрининговом тесте, с помощью более
специфических методов.

Левофлоксацин
может подавлять рост Mycobacterium tuberculosis и в связи с этим
приводить к ложноотрицательным результатам при бактериологической диагностике
туберкулеза.

Аневризма или расслоение аорты.

Эпидемиологические
исследования свидетельствуют о повышенном риске аневризмы и расслоения аорты
после приема фторхинолонов, особенно у пожилых людей. Таким образом
фторхинолоны следует применять только после тщательной оценки пользы/риска и
после рассмотрения других вариантов лечения пациентам с аневризмой в семейном
анамнезе или с диагнозом аневризма аорты и/или расслоение аорты, или при
наличии факторов риска (например, синдром Марфана, сосудистый синдром Элерса — Данлоса,
артериит Такаясу, гигантоклеточный артериит, болезнь Бехчета, гипертония,
атеросклероз).

В случае
возникновения внезапной боли в животе, груди или спине пациентам следует
посоветовать немедленно обратиться к врачу неотложной помощи.

Применение в период беременности или кормления
грудью.

Из-за отсутствия
исследований и ввиду возможных повреждений хинолонами суставного хряща в
растущем организме левофлоксацин нельзя назначать беременным и женщинам,
которые кормят грудью. Если во время лечения левофлоксацином диагностируется
беременность, об этом следует сообщить врачу.

Способность
влиять на скорость реакции при управлении автотранспортом или другими
механизмами.

Пациентам,
которые управляют транспортными средствами, работают с машинами и механизмами,
следует учитывать возможные нежелательные реакции со стороны нервной системы
(головокружение, оцепенение, сонливость, спутанность сознания, расстройства
зрения и слуха, двигательные расстройства, в т.ч. во время ходьбы).

Способ применения и дозы.

Перед применением препарата необходимо провести пробу на
чувствительность. Препарат
для внутривенного введения применять на протяжении 3 часов после перфорации
резиновой пробки. Защита от света при инфузии не нужна. При комнатном освещении
раствор для внутривенного введения можно хранить не дольше 3 суток без защиты
от света.

Препарат вводить
медленно 1 или 2 раза в сутки. Дозировка зависит от типа и тяжести инфекции, а
также чувствительности к препарату возможного возбудителя.

Для
лечения взрослых с нормальной функцией почек, у которых клиренс креатинина составляет больше 50 мл/мин, обычно
рекомендуют следующие дозы препарата:

Таблица 3

Показания

Доза, мг

Количество приемов в сутки

Длительность лечения*

Негоспитальная пневмония

500

1-2 раза

7-14 дней

Острый пиелонефрит

500

1 раз

7-10 дней

Осложненные инфекции мочевыводящих путей

500

1 раз

7-14 дней

Хронический бактериальный простатит

500

1 раз

28 дней

Осложненные инфекции кожи и мягких тканей

500

1-2 раза

7-14 дней

*В соответствии с состоянием пациента через несколько
дней возможен переход от начального внутривенного введения к пероральному
приему с тем же дозированием.

Поскольку
левофлоксацин выводится преимущественно почками, для больных с ослабленной
функцией почек дозу нужно уменьшить.

Дозирование для взрослых пациентов с нарушением
функции почек, у которых клиренс креатинина составляет меньше 50
мл/мин:

Таблица 4

Клиренс креатинина

Режим дозирования (в зависимости от тяжести инфекции)

50-20 мл/мин

250 мг/24 часа

500 мг/24 часа

500 мг/12 часов

первая доза – 250 мг

последующие – 125 мг/24 ч

первая доза – 500 мг

последующие – 250 мг/24 ч

первая доза – 500 мг

последующие – 250 мг/12 ч

19-10 мл/мин

первая доза – 250 мг

последующие – 125 мг/48 ч

первая доза – 500 мг

последующие – 125 мг/24 ч

первая доза – 500 мг

последующие – 125 мг/12 ч

<10 мл/мин (а также при гемодиализе и ХАПД1)

первая доза – 250 мг

последующие – 125 мг/48 ч

первая доза – 500 мг

последующие – 125 мг/24 ч

первая доза – 500 мг

последующие – 125 мг/24 ч

1
После гемодиализа или хронического амбулаторного перитонеального диализа (ХАПД)
дополнительные дозы не нужны.

Дозирование для пациентов с нарушением функции
печени. Коррекция дозы не нужна, поскольку левофлоксацин в
незначительной степени метаболизируется в печени.

Дозирование для пациентов пожилого возраста. Если почечная
функция не нарушена, нет необходимости в коррекции дозы.

Раствор для
внутривенного введения Левинор вводится внутривенно медленно путем капельной инфузии. Продолжительность введения
должна быть не менее 30 минут для дозы 250 мг или не менее 60 минут для дозы
500 мг.

Продолжительность
лечения зависит от протекания болезни. Как и при применении других
антибактериальных средств, рекомендуется продолжать лечение препаратом Левинор
как минимум на протяжении 48-72 часов после нормализации температуры тела или
подтвержденного микробиологическими тестами уничтожения возбудителей.

Дети.

Детям и
подросткам (до 18 лет) нельзя назначать левофлоксацин, поскольку не исключено
поражение суставного хряща.

Передозировка.

Важнейшие
предвиденные симптомы передозировки левофлоксацина касаются центральной нервной
системы (спутанность и нарушение сознания, головокружение, судорожные
приступы). Согласно результатам исследований, при использовании доз, выше
терапевтических, наблюдалось удлинение QT-интервала. В случае передозировки
проводится тщательное наблюдение за пациентом, включая ЭКГ. Лечение
симптоматическое.

Гемодиализ, в том
числе перитонеальный диализ или ХАПД, не является эффективным для вывода
левофлоксацина из организма. Не существует никаких специфических антидотов.

Побочные реакции.

Частота побочных реакций определяется, исходя из
следующего условного обозначения: очень часто (≥1/10), часто
(≥1/100, <1/10), нечасто (≥1/1000, ≤1/100), редко
(≥1/10000, ≤1/1000), частота неизвестна (не может быть оценена,
исходя из имеющихся данных).

Инфекции и
инвазии. Нечасто:
грибковые инфекции, включая инфекцию, вызванную грибками рода Candida.
Резистентность патогенных микроорганизмов.

Со стороны
системы крови и лимфатической системы. Нечасто: лейкопения, эозинофилия.

Редко: тромбоцитопения, нейтропения. Частота неизвестна:
панцитопения, агранулоцитоз, гемолитическая анемия.

Со стороны
иммунной системы. Редко: отек Квинке, гиперчувствительность. Частота
неизвестна: анафилактический шок, анафилактоидные реакции (могут иногда
возникать даже после введения первой дозы препарата).

Со стороны
метаболизма и питания. Нечасто: анорексия. Редко: гипогликемия, особенно у
больных сахарным диабетом. Частота неизвестна: гипергликемия, гипогликемическая
кома.

Со стороны психики*. Часто: бессонница. Нечасто:
тревожность, спутанность сознания, нервозность. Редко: психотические
расстройства (например, с галлюцинациями, паранойей), депрессия, ажитация, нарушения
сна, кошмары. Частота неизвестна: психотические реакции с самодеструктивным
поведением, включая суицидальные мысли и попытки самоубийства.

Со стороны
нервной системы*. Часто: головная боль, головокружение. Нечасто:
сонливость, тремор, дисгевзия. Редко: судороги, парестезии. Частота неизвестна:
сенсорная или сенсомоторная периферическая нейропатия; паросмия, включая
аносмию; дискинезия, экстрапирамидные расстройства, агевзия, обморок,
доброкачественная внутричерепная гипертензия.

Со стороны органов
зрения*. Редко: зрительные нарушения, например, затуманивание зрения. Частота
неизвестна: транзиторная потеря зрения, увеит.

Со стороны органов
слуха и лабиринта*. Нечасто: вертиго. Редко: шум в ушах. Частота неизвестна:
потеря слуха, нарушения слуха.

Со стороны
сердца. Редко: тахикардия, сердцебиение. Частота неизвестна: желудочковая
тахикардия, что может привести к остановке сердца, желудочковая аритмия и
желудочковая тахикардия типа «пируэт» (преимущественно у пациентов с
вероятностью удлинения интервала QT), пролонгация интервала QT зафиксирована на
электрокардиограмме.

Со стороны
сосудистой системы. Часто: флебит (только для внутривенных форм введения). Редко:
артериальная гипотензия.

Со стороны органов дыхания, грудной клетки
и средостения. Нечасто: одышка.
Частота неизвестна: бронхоспазм, аллергический пневмонит.

Со стороны
желудочно-кишечного тракта. Часто: диарея, рвота, тошнота. Нечасто: боли в
животе, диспепсия, вздутие живота, запор. Частота неизвестна: геморрагическая
диарея, редко может свидетельствовать об энтероколите, включая
псевдомембранозный колит, панкреатит.

Со стороны
печени и желчевыводящих протоков. Часто: повышение активности печеночных ферментов
(АЛТ/АСТ, щелочная фосфатаза, ГГТ). Нечасто: повышение билирубина крови. Частота
неизвестна: желтуха и тяжелые поражения печени, включая летальные случаи острой
печеночной недостаточности, преимущественно у пациентов с тяжелыми основными
заболеваниями, гепатит.

Со стороны
эндокринной системы. Редко: синдром неадекватной секреции антидиуретического
гормона (СНСАДГ).

Со стороны кожи
и подкожных тканей. Нечасто: сыпь, зуд, крапивница, гипергидроз. Редко: медикаментозная
реакция с эозинофилией и системными симптомами (DRESS-синдром); фиксированный
медикаментозный дерматит. Частота неизвестна: токсический эпидермальный
некролиз, синдром Стивенса — Джонсона, полиморфная эритема, фотосенсибилизация,
лейкоцитокластический васкулит, стоматит. Нарушения со стороны кожи могут
иногда возникать даже после введения первой дозы препарата.

Со стороны
костно-мышечной системы и соединительной ткани*. Нечасто: артралгия,
миалгия. Редко: поражения сухожилий, включая тендинит (например, ахиллова
сухожилия), мышечная слабость, которая может иметь особое значение для
пациентов с миастенией. Частота неизвестна: острый некроз скелетных мышц
(рабдомиолиз), разрыв сухожилий (например, ахиллова сухожилия), разрыв связок,
разрыв мышц, артрит.

Со стороны почек
и мочевыделительной системы. Нечасто: повышенные показатели креатинина в
сыворотке крови. Редко: острая почечная недостаточность (например, вследствие
интерстициального нефрита).

Общие нарушения
и реакции в месте введения*. Часто: реакция в месте инфузии (боль,
покраснение). Нечасто: астения. Редко: лихорадка. Частота неизвестна: боль
(включая боль в спине, груди и конечностях).

Другие нежелательные побочные эффекты, которые
ассоциируются с приемом фторхинолонов: экстрапирамидные симптомы и другие нарушения координации движений, аллергический
васкулит, приступы порфирии у пациентов с порфирией.

*В очень редких случаях у пациентов, получавших хинолоны
и фторхинолоны, независимо от возраста и наличия факторов риска, наблюдались
длительные (в течение нескольких месяцев или лет), инвалидизирующие и
потенциально необратимые серьезные побочные реакции, влияющие на различные
системы органов (в том числе тендинит, разрыв сухожилия, артралгия, боль в
конечностях, нарушение ходьбы, парестезии, связанные с нейропатией, депрессия,
усталость, нарушения памяти, нарушения сна, нарушения слуха, зрения, вкуса и
обоняния).

Срок годности. 3 года.

Условия
хранения. Хранить при
температуре не выше 25 °С в защищенном от
света и недоступном для детей месте.

Несовместимость.

Левофлоксацин не следует смешивать с гепарином или щелочными растворами
(например, с гидрокарбонатом натрия), с другими лекарственными средствами,
кроме лекарственных средств, указанных в разделе «Способ применения и дозы».

Смешивание с другими растворами для инфузий.

Левофлоксацин совместим со следующими растворами для инфузий:

– 0,9%
раствор натрия хлорида;

– 5% раствор
глюкозы;

– 2,5% глюкоза
в растворе Рингера;

– многокомпонентные
растворы для парентерального питания (аминокислоты, углеводы, электролиты).

Упаковка. По 100 мл в бутылке, по 1 бутылке в пачке.

Категория отпуска. По рецепту.

Производитель. Частное акционерное общество «Инфузия».

Местонахождение производителя
и адрес места осуществления его деятельности.

Украина, 21034, г. Винница, ул.
Волошкова, д. 55

или Украина, 23219, Винницкая обл., Винницкий р-н, с. Винницкие Хутора, ул.
Немировское шоссе, д. 84А.

Заявитель. Частное акционерное общество «Инфузия».

Местонахождение заявителя
и/или представителя заявителя.

Украина, 04073, г. Киев, Московский проспект, д. 21-А.