ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕТФОРМІН-АСТРАФАРМ

(METFORMIN-ASTRAPHARM)

Склад:

діюча
речовина: metformin;

1 таблетка містить
метформіну гідрохлориду
500 мг або 850 мг,
або 1000 мг;

допоміжні
речовини: повідон,
магнію
стеарат; покриття:
гіпромелоза
2910, 5сПз; ПЕГ 6000;

титану
діоксид.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 500 мг: таблетки
круглої
форми з
двоопуклою
поверхнею,
вкриті плівковою
оболонкою
білого
кольору;

таблетки
по 850 мг: таблетки
овальної
форми з
двоопуклою
поверхнею,
вкриті
плівковою
оболонкою
білого
кольору;

таблетки
по 1000 мг: таблетки
овальної
форми з
двоопуклою
поверхнею,
вкриті
плівковою
оболонкою
білого
кольору, з рискою
з одного боку.

Фармакотерапевтична
група.

Гіпоглікемічні
засоби, за винятком
інсулінів.
Бігуаніди.
Код АТХ А10В А02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Метформін – бігуанід
з
антигіперглікемічним
ефектом.
Знижує рівень
глюкози у
плазмі крові
як натще, так
і після
прийому їжі. Не
стимулює
секрецію
інсуліну і не
спричиняє
гіпоглікемічного
ефекту,
опосередкованого
цим
механізмом.

Метформін
діє трьома
шляхами:

– призводить
до зниження
продукування
глюкози у
печінці за
рахунок
інгібування
глюконеогенезу
та
глікогенолізу;

–
покращує чутливість
до інсуліну у
м’язах, що
призводить
до поліпшення
периферичного
захоплення
та
утилізації
глюкози;

–
затримує всмоктування
глюкози у
кишечнику.

Метформін
стимулює
внутрішньоклітинний
синтез
глікогену,
впливаючи на
глікогенсинтетазу.
Збільшує
транспортну здатність
усіх відомих типів
мембранних
переносників
глюкози (GLUT).

Незалежно
від дії на
глікемію,
метформін
проявляє
позитивний
ефект на
метаболізм
ліпідів. Метформін
знижує вміст
загального
холестерину,
ліпопротеїнів
низької
щільності та
тригліцеридів.

У ході
досліджень
під час
застосування
метформіну
маса тіла
пацієнтів
залишалася
стабільною
або помірно
знижувалася.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Після
перорального
прийому
метформіну час
досягнення
максимальної
концентрації
становить
близько 2,5 години.
Абсолютна
біодоступність
метформіну у
формі таблеток
по 500 мг або по 850 мг
становить приблизно
50-60 % у здорових
добровольців.
Після
перорального
застосування
фракція, що
не
всмокталася
та
виводиться з калом,
становить 20-30 %.

Після
перорального
застосування
абсорбція
метформіну є
насичуваною
і неповною.

Передбачається,
що
фармакокінетика
абсорбції
метформіну є
нелінійною.
При
застосуванні
рекомендованих
доз
метформіну і
режимів
дозування стабільна
концентрація
у плазмі
крові досягається
протягом 24-48
годин і
становить
менше 1 мкг/мл.
У
дослідженнях
максимальний
рівень
метформіну у
плазмі крові
не
перевищував 5
мкг/мл навіть
при
застосуванні
максимальних
доз.

При
одночасному
прийомі їжі
абсорбція метформіну
знижується і
злегка уповільнюється.

Після
перорального
застосування
дози 850 мг спостерігалося
зниження
максимальної
концентрації
у плазмі
крові на 40 %,
зменшення площі
під кривою
«концентрація-час»
– на 25 % і
збільшення
на 35 хвилин
часу
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові. Клінічна
значущість
цих змін невідома.

Розподіл.
Зв’язування
з білками
плазми крові
незначне.
Метформін
проникає в
еритроцити.
Максимальна
концентрація
у крові нижча,
ніж
максимальна
концентрація
у плазмі крові,
і
досягається
приблизно
через такий
самий час.
Еритроцити, імовірніше
за все,
представляють
другу камеру
розподілу. Середній
об’єм
розподілу
коливається
у діапазоні 63-276 л.

Метаболізм.
Метформін
виводиться у
незміненому
вигляді з
сечею. Метаболітів
у людини не
виявлено.

Виведення.
Нирковий
кліренс метформіну
становить > 400
мл/хв. Це
вказує на виведення
метформіну шляхом
клубочкової
фільтрації
та
канальцевої
секреції.
Після
перорального
прийому період
напіввиведення
становить приблизно
6,5 години. При
порушеній
функції
нирок
нирковий кліренс
знижується
пропорційно до
кліренсу
креатиніну і
тому період
напіввиведення
збільшується,
що
призводить
до збільшення
рівня
метформіну у
плазмі крові.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Цукровий
діабет 2 типу,
при
неефективності
дієтотерапії
та режиму
фізичних навантажень,
особливо у
хворих з
надлишковою
масою тіла:

– як
монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами або
сумісно з
інсуліном для
лікування
дорослих.

– як
монотерапія
або
комбінована
терапія з інсуліном
для
лікування
дітей віком від
10 років.

Для зменшення
ускладнень
діабету у
дорослих пацієнтів
з цукровим
діабетом 2
типу і
надлишковою
масою тіла,
як препарат
першої лінії
після
неефективної
дієтотерапії.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість
до метформіну
або до
будь-якого
іншого
компонента
препарату;

–
діабетичний
кетоацидоз,
діабетична
прекома;

– ниркова
недостатність
помірного
(стадія ІІІb) та
тяжкого
ступеня або
порушення
функції нирок
(кліренс
креатиніну
(КК)  <  45  мл/хв,  або швидкість
клубочкової
фільтрації
(ШКФ) < 45 мл/хв/1,73 м2);

–
гострі стани,
що
протікають з
ризиком розвитку
порушень
функції
нирок, такі
як: зневоднення
організму,
тяжкі
інфекційні
захворювання,
шок;

–
захворювання,
що можуть
призводити
до розвитку
гіпоксії
тканин (особливо
гострі
захворювання
або
загострення
хронічної
хвороби):
декомпенсована
серцева недостатність,
дихальна
недостатність,
нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда, шок;

–
печінкова
недостатність,
гостре
отруєння
алкоголем,
алкоголізм.

Взаємодія
з іншими лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

Комбінації,
що не
рекомендується
застосовувати.

Алкоголь. Гостра
алкогольна
інтоксикація
асоціюється
з підвищеним
ризиком
лактоацидозу,
особливо у
випадках
голодування
або дотримання
низькокалорійної
дієти, а
також при
печінковій
недостатності.
При лікуванні
метформіном слід
уникати
прийому
алкоголю і
лікарських
засобів, що
містять
спирт.

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
речовини. Внутрішньовенне
застосування
йодовмісних
рентгеноконтрастних
речовин може
призвести до
ниркової
недостатності
і, як
наслідок,
кумуляції
метформіну
та
підвищення
ризику розвитку
лактоацидозу.

Пацієнтам з
ШКФ > 60 мл/хв/1,73 м2
застосування
метформіну
слід
припинити до
або під час проведення
дослідження
та не поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
дослідження
та лише після
повторної
оцінки
функції нирок
та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок.

Пацієнтам із
помірною
нирковою
недостатністю
(ШКФ 45-60 мл/хв/1,73 м2)
застосування
метформіну
слід
припинити за
48 годин до введення
йодовмісних
рентгеноконтрастних
речовин і не поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після проведення
дослідження, лише
після
повторної
оцінки
функції нирок
та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок.

Комбінації,
що слід
застосовувати
з
обережністю.

Лікарські
засоби, що
чинять
гіперглікемічну
дію
(глюкокортикостероїди
системної та
місцевої дії,
симпатоміметики).
Необхідно частіше
контролювати
рівень
глюкози у
крові, особливо
на початку
лікування.
Під час і
після припинення
такої сумісної
терапії
необхідно
коригувати
дозу препарату
Метформін-Астрафарм.

Діуретичні
засоби,
особливо
петльові діуретики,
можуть
підвищувати
ризик
розвитку
лактоацидозу
внаслідок можливого
зниження
функції
нирок.

Особливості
застосування.

Лактоацидоз
є дуже
рідкісним,
але тяжким
метаболічним
ускладненням
(високий
рівень
летальності
при
відсутності
невідкладного
лікування),
що може
виникнути у
результаті
кумуляції
метформіну
гідрохлориду.
Зареєстровані
випадки
виникнення
лактоацидозу
у пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, із нирковою
недостатністю
або різким
погіршенням
функції
нирок. Необхідно
проявляти
обережність
у тих
випадках, коли
може
порушуватися
функція
нирок, наприклад
у разі
зневоднення
(сильна
діарея або
блювання), або
на початку
лікування
гіпотензивними
засобами,
діуретиками
та на початку
терапії
нестероїдними
протизапальними
засобами
(НПЗЗ). У разі
виникнення
зазначених загострень
необхідно
тимчасово
припинити
застосування
метформіну.

Слід
враховувати
інші фактори
ризику для
уникнення розвитку
лактоацидозу:
погано контрольований
цукровий
діабет,
кетоз,
тривале
голодування,
надмірне
вживання
алкоголю,
печінкова недостатність
або будь-який
стан, пов’язаний
з гіпоксією
(декомпенсована
серцева недостатність,
гострий
інфаркт
міокарда).

Лактоацидоз
може проявлятися
у вигляді
м’язових
судом,
порушення
травлення,
болю у животі
і тяжкої
астенії. Пацієнтам
слід негайно
повідомити
лікаря про
виникнення
таких
реакцій, особливо
якщо раніше
пацієнти
добре
переносили
застосування
метформіну. У
таких
випадках необхідно
тимчасово
припинити
застосування
метформіну
до
зʼясування
ситуації.
Терапію метформіном
слід
поновлювати
після оцінки
співвідношення
користь/ризик
в кожному
окремому
випадку та
оцінки
функції
нирок.

Діагностика.
Лактоацидоз
характеризується
ацидозною задишкою,
болем у
животі та
гіпотермією,
в подальшому
можливий
розвиток
коми.
Діагностичні
показники:
лабораторне
зниження рН
крові,
підвищення
сироваткової
концентрації
лактату вище
5 ммоль/л,
збільшення
аніонного проміжку
і
співвідношення
лактат/піруват.
У разі
розвитку лактоацидозу
необхідно
негайно
госпіталізувати
пацієнта.
Лікар
повинен
попередити
пацієнтів
про ризик
розвитку та
симптоми
лактоацидозу.

Ниркова
недостатність.
Оскільки
метформін
виводиться
нирками, перед
початком і
регулярно
під час лікування
метформіном
необхідно
перевіряти
кліренс
креатиніну
(можна
оцінити за рівнем
креатиніну
плазми крові
за допомогою
формули Кокрофта-Голта)
або ШКФ:

– пацієнтам із
нормальною
функцією
нирок – не
менше 1 разу
на рік;

– пацієнтам із
кліренсом
креатиніну на
нижній межі
норми та
пацієнтам
літнього
віку – не менше
2-4 разів на рік.

У разі, коли КК
< 45 мл/хв (ШКФ < 45
мл/хв/1,73 м2),
застосовувати
метформін
протипоказано.

Зниження
функції
нирок у пацієнтів
літнього
віку спостерігається
часто та
протікає
безсимптомно.
Cлід
проявляти
обережність
у тих випадках,
коли може
порушуватися
функція нирок,
наприклад у разі
зневоднення
або на
початку
лікування
гіпотензивними
засобами,
діуретиками
та на початку
терапії НПЗЗ.
У таких
випадках
також
рекомендується
перевіряти
функцію
нирок перед
початком
лікування метформіном.

Серцева
функція.
Пацієнти із
серцевою
недостатністю
мають більш
високий
ризик
розвитку
гіпоксії та
ниркової
недостатності.
Пацієнтам зі
стабільною
хронічною
серцевою
недостатністю
метформін можна
застосовувати
при
регулярному
моніторингу
серцевої та
ниркової
функції.
Метформін
протипоказаний
пацієнтам із
гострою та
нестабільною
серцевою недостатністю.

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
засоби.
Внутрішньовенне
застосування
рентгеноконтрастних
засобів для
радіологічних
досліджень може
спричинити
ниркову
недостатність,
та, як
наслідок,
призвести до
кумуляції
метформіну і підвищення
ризику
розвитку
лактоацидозу.
Пацієнтам з
ШКФ > 60 мл/хв/1,73 м2 застосування
метформіну
необхідно
припинити до
або під час проведення
дослідження
і не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після дослідження
та лише після
повторної оцінки
функції
нирок та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок.

Пацієнтам із
помірною
нирковою
недостатністю
(ШКФ 45-60 мл/хв/1,73 м2)
застосування
метформіну
слід
припинити за
48 годин до
введення
йодовмісних
рентгеноконтрастних
речовин і не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
проведення
дослідження
та лише після
повторної
оцінки
функції нирок
та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок.

Хірургічні
втручання.
Необхідно
припинити
застосування
метформіну
за 48 годин до
планового
хірургічного
втручання,
яке
проводять
під загальною,
спінальною
або перидуральною
анестезією, і
не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
проведення
операції або
відновлення
перорального
харчування
та тільки за
умови
відновлення нормальної
функції
нирок.

Діти. До
початку
лікування
метформіном
має бути
підтверджено
діагноз
цукрового
діабету 2
типу. За
результатами
досліджень
не виявлено впливу
метформіну
на зріст і
статеве
дозрівання у
дітей. Однак
немає даних
щодо дії
метформіну
на зріст і
статеве
дозрівання
при більш тривалому
застосуванні
метформіну,
тому рекомендоване
уважне
спостереження
за цими
параметрами
у дітей, які
лікуються
метформіном,
особливо у
період
статевого
дозрівання.

Діти
віком від 10 до 12
років. За
результатами
досліджень,
ефективність
і безпека
застосування
метформіну дітям
віком від 10 до 12
років не
відрізнялися
від такої у
разі
застосування
дітям
старшого
віку. Препарат
слід
призначати з
особливою
обережністю
дітям віком
від 10 до 12 років.

Інші
застережні
заходи.
Пацієнтам
необхідно
дотримуватися
дієти,
рівномірного
прийому
вуглеводів
протягом
доби.
Пацієнтам із
надмірною
масою тіла
слід
продовжувати
дотримуватися
низькокалорійної
дієти.
Необхідно
регулярно
контролювати
показники
вуглеводного
обміну
пацієнтів.

Монотерапія
метформіном
не спричиняє
гіпоглікемії,
однак слід
бути
обережним при
одночасному
застосуванні
метформіну з
інсуліном
або іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад
похідними сульфонілсечовини
або
меглітинідами).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Неконтрольований
діабет у
період
вагітності
(гестаційний
або
постійний) збільшує
ризик
розвитку
вроджених
аномалій і
перинатальної
летальності. Наявні
обмежені
дані
застосування
метформіну
вагітним
жінкам не
вказують на
підвищений
ризик
вроджених
аномалій.
Доклінічні
дослідження
не виявили
негативного
впливу на
вагітність,
розвиток ембріона
або плода,
пологи та
післяпологовий
розвиток. У
разі
планування
вагітності, а
також у разі
настання
вагітності для
лікування
діабету рекомендовано
застосовувати
не метформін,
а інсулін для
підтримки
рівня
глюкози крові
максимально
наближеним
до нормального,
щоб зменшити
ризик
розвитку вад
плода.

Годування
груддю.

Метформін
екскретується
у грудне
молоко, але у
новонароджених/немовлят,
які знаходилися
на грудному вигодовуванні,
побічні
ефекти не
спостерігалися.
Однак,
оскільки недостатньо
даних щодо
безпеки
застосування
препарату,
годування
груддю не
рекомендується
протягом
терапії метформіном.
Рішення
щодо
припинення
годування
груддю
необхідно
приймати з
урахуванням переваг
годування
груддю та
потенційного
ризику побічних
ефектів для
дитини.

Фертильність.

Метформін
не впливав на
фертильність
тварин при
застосуванні
у дозах 600 мг/кг маси
тіла на добу,
що майже у 3
рази
перевищували
максимальну рекомендовану
добову дозу
для людини з
розрахунку за
площею
поверхні
тіла.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Монотерапія
метформіном
не впливає на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами,
оскільки препарат
не спричиняє
гіпоглікемії.
Однак слід бути
обережним
при
застосуванні
метформіну у
комбінації з
іншими
гіпоглікемічними
засобами (похідні
сульфонілсечовини,
інсулін або меглітиніди) через
ризик
розвитку
гіпоглікемії.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі.

Монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами.

Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або 850 мг 2-3
рази на добу
під час або
після прийому
їжі.

Через 10-15 днів
дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань рівня
глюкози у
сироватці
крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

При
лікуванні
високими
дозами (2000-3000 мг
на добу) можливе
заміщення
кожних 2  таблеток
препарату по 500
мг, на 1 таблетку
препарату по
1000 мг.

Максимальна
рекомендована
доза становить
3000 мг на добу за
3 прийоми.

У разі
переходу з
іншого
протидіабетичного
засобу необхідно
припинити
прийом цього
засобу та
призначити
метформін, як
зазначено
вище.

Комбінована
терапія
сумісно з
інсуліном.

Для
досягнення
кращого
контролю за
рівнем
глюкози у
крові
метформін та
інсулін
можна
застосовувати
у вигляді
комбінованої
терапії.
Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або   850 мг метформіну
гідрохлориду
2-3 рази на добу,
тоді як дозу
інсуліну
слід
підбирати
відповідно
до
результатів
вимірювання
рівня
глюкози у
крові.

Діти.

Монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з інсуліном.

Метформін-Астрафарм
застосовують
дітям віком від
10 років.
Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або 850 мг метформіну
1 раз на добу
під час або
після
прийому їжі. Через
10-15 днів дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до результатів
вимірювань
рівня
глюкози у
сироватці крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

Максимальна
рекомендована
доза становить
2000 мг на добу за
2-3 прийоми.

У
пацієнтів
літнього
віку можливе зниження
функції
нирок, тому
дозу
метформіну слід
підбирати на
основі
оцінки
функції нирок,
яку
необхідно
проводити
регулярно.

Пацієнти
з нирковою
недостатністю.

Метформін
можна
застосовувати
пацієнтам із
помірною нирковою
недостатністю,
стадія ІІІа (КК
45-59 мл/хв або ШКФ
45- 59 мл/хв/1,73 м2),
лише у разі
відсутності
інших чинників
підвищення
ризику розвитку
лактоацидозу
з подальшим
коригуванням
дози. Початкова
доза
становить 500
мг або 850 мг
метформіну
гідрохлориду
1 раз на добу.
Максимальна
доза
становить 1000
мг на добу та
має бути
розділена на
2 прийоми.
Слід
проводити
ретельний
моніторинг функції
нирок (кожні 3-6
місяців).

Якщо КК або
ШКФ
знижується
до < 45 мл/хв або 45
мл/хв/1,73 м2
відповідно, необхідно
негайно
припинити
застосування
метформіну.

Діти.

Метформін-Астрафарм
застосовують
дітям віком від
10 років.

Передозування.

При
застосуванні
препарату у
дозі 85 г розвитку
гіпоглікемії
не
спостерігалося.
Однак у цьому
випадку
спостерігався
розвиток лактоацидозу.
Значне перевищення
дози
метформіну
або супутні
фактори
ризику можуть
спричиняти
лактоацидоз.
Лактоацидоз
є
невідкладним
станом, що
потребує
лікування у
стаціонарі.
Найефективнішим
заходом для
виведення з організму
лактату і
метформіну є
гемодіаліз.

Побічні
реакції.

Найчастішими
небажаними
реакціями на
початку
лікування є
нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі, відсутність
апетиту. Ці
симптоми у
більшості
випадків
минають
самостійно.
Для
попередження
виникнення зазначених
побічних
явищ
рекомендується
повільне збільшення
дозування та
застосовування
добової дози
препарату за
2-3 прийоми.

З
боку
метаболізму:
лактоацидоз. При
тривалому
застосуванні
препарату може
знижуватися
всмоктування
вітаміну В12,
що супроводжується
зниженням
його рівня у
сироватці
крові. Рекомендується
враховувати
таку можливу
причину
гіповітамінозу
В12, якщо у
пацієнта
наявна
мегалобластна
анемія.

З
боку
нервової
системи:
порушення
смаку.

З
боку
травного
тракту: нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі, відсутність
апетиту.
Найчастіше
ці побічні явища
виникають на
початку
лікування і у
більшості
випадків
спонтанно
зникають. Для
попередження
виникнення
побічних
явищ з боку
травного
тракту
рекомендується
повільне збільшення
дозування та
застосування
добової дози
препарату за 2-3
прийоми під
час або після
прийому їжі.

З
боку гепатобіліарної
системи:
порушення
показників
функції
печінки або
гепатити, що
повністю
зникають
після
відміни
метформіну.

З
боку шкіри:
шкірні
реакції, що
включають
еритему,
свербіж,
кропив’янку.

Термін
придатності.

Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою, по
500 мг, 850 мг – 5
років.

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
1000 мг – 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері із
плівки
полівінілхлоридної
і фольги алюмінієвої
друкованої
лакованої; по
3 або 6 або по 9 блістерів
у коробці з
картону.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«АСТРАФАРМ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

08132, Україна, Київська
обл.,
Києво-Святошинський
р-н, м. Вишневе,
вул.
Київська, 6.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

МЕТФОРМИН-АСТРАФАРМ

(METFORMIN-ASTRAPHARM)

Состав:

действующее
вещество: metformin;

1
таблетка
содержит
метформина гидрохлорида
500 мг или 850 мг, или
1000 мг;

вспомогательные
вещества: повидон,
магния
стеарат; покрытие:
гипромеллоза
2910, 5сПз; ПЕГ 6000; титана
диоксид.

Лекарственная
форма. Таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой.

Основные
физико-химические
свойства:

таблетки по
500 мг: таблетки
круглой
формы с
двояковыпуклой
поверхностью,
покрытые
пленочной
оболочкой
белого цвета;

таблетки по
850 мг:
таблетки
овальной
формы с
двояковыпуклой
поверхностью,
покрытые
пленочной
оболочкой
белого цвета;

таблетки по
1000 мг:
таблетки
овальной
формы с
двояковыпуклой
поверхностью,
покрытые
пленочной
оболочкой
белого цвета,
с риской
с одной
стороны.

Фармакотерапевтическая
группа.

Гипогликемические
средства, за
исключением
инсулинов.
Бигуаниды.

Код
АТХ А10В А02.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Метформин
– бигуанид с
антигипергликемическим
эффектом.
Снижает
уровень
глюкозы в
плазме крови
как натощак,
так и после
приема пищи. Не
стимулирует
секрецию
инсулина и не
вызывает
гипогликемического
эффекта,
опосредованного
этим
механизмом.

Метформин
действует
тремя путями:

–
приводит к
снижению
продуцирования
глюкозы в
печени за
счет
ингибирования
глюконеогенеза
и
гликогенолиза;

–
улучшает
чувствительность
к инсулину в мышцах,
что приводит
к улучшению
периферического
захвата и утилизации
глюкозы;

–
задерживает
всасывание
глюкозы в
кишечнике.

Метформин
стимулирует
внутриклеточный
синтез
гликогена,
влияя на
гликогенсинтетазу.
Увеличивает
транспортную
способность
всех
известных
типов
мембранных
переносчиков
глюкозы (GLUT).

Независимо
от действия
на гликемию,
метформин
проявляет
положительный
эффект на метаболизм
липидов. Метформин
снижает
содержание
общего холестерина,
липопротеинов
низкой
плотности и
триглицеридов.

В
ходе
исследований
во время
применения
метформина
масса тела
пациентов
оставалась
стабильной
или умеренно снижалась.

Фармакокинетика.

Всасывание.
После
перорального
приема
метформина
время
достижения
максимальной
концентрации
составляет
около 2,5 часов.
Абсолютная
биодоступность
метформина
в форме таблеток
по 500
мг или по 850 мг
составляет
приблизительно
50-60 % у здоровых
добровольцев.
После
перорального
применения
фракция,
которая не
всосалась и
выводится с
калом,
составляет 20-30 %.

После
перорального
применения
абсорбция
метформина
является
насыщающей и
неполной.

Предусматривается,
что
фармакокинетика
абсорбции
метформина
является
нелинейной.
При
применении
рекомендованных
доз метформина
и режимов
дозирования
стабильная
концентрация  в  плазме  крови  достигается  в
течение  24-48  часов  и
составляет  меньше
1
мкг/мл. В исследованиях
максимальный
уровень
метформина в
плазме крови
не превышал 5
мкг/мл даже
при
применении
максимальных
доз.

При
одновременном
приеме пищи
абсорбция
метформина
снижается и
слегка замедляется.

После
перорального
применения
дозы 850 мг
наблюдалось
снижение
максимальной
концентрации
в плазме
крови на 40 %,
уменьшение
площади под
кривой
«концентрация-время»
– на 25 % и
увеличение
на 35 минут
времени
достижения
максимальной
концентрации
в плазме
крови. Клиническая
значимость
этих
изменений неизвестна.

Распределение.
Связывание
с белками
плазмы крови
незначительное.
Метформин
проникает в
эритроциты.
Максимальная
концентрация
в крови ниже
максимальной
концентрации в
плазме крови
и достигается
приблизительно
через такое же
время.
Эритроциты,
вероятнее
всего, представляют
вторую
камеру
распределения.
Средний
объем
распределения
колеблется в
диапазоне 63-276 л.

Метаболизм.
Метформин
выводится в
неизмененном
виде с мочой.
Метаболитов
у человека не
выявлено.

Выведение. Почечный
клиренс
метформина
составляет > 400
мл/мин. Это
указывает на выведение
метформина путем
клубочковой
фильтрации и
канальцевой
секреции.
После
перорального
приема
период полувыведения
составляет
приблизительно
6,5 часа. При
нарушенной
функции
почек
почечный
клиренс
снижается
пропорционально
клиренсу
креатинина и
поэтому период
полувыведения
увеличивается,
что приводит
к увеличению
уровня
метформина в
плазме крови.

Клинические
характеристики.

Показания.

Сахарный
диабет 2 типа,
при
неэффективности
диетотерапии
и режима
физических
нагрузок,
особенно у
больных с избыточной
массой тела:

– в качестве
монотерапии
и
комбинированной
терапии
совместно с
другими
пероральными
гипогликемическими
средствами,
или совместно
с инсулином
для лечения
взрослых.

– в
качестве
монотерапии
или
комбинированной
терапии с
инсулином
для лечения
детей старше
10 лет.

Для
уменьшения
осложнений
диабета у
взрослых
пациентов с
сахарным
диабетом 2
типа и излишней
массой тела,
в качестве
препарата
первой линии
после
неэффективной
диетотерапии.

Противопоказания.

–
Повышенная
чувствительность
к метформину
или к любому
другому
компоненту
препарата;

–
диабетический
кетоацидоз,
диабетическая
прекома;

–
почечная
недостаточность
умеренной (стадия
ІІІb) и
тяжелой
степени или
нарушение функции
почек
(клиренс
креатинина (КК)
< 45 мл/мин, или скорость
клубочковой
фильтрации
(СКФ) < 45 мл/мин/1,73
м2);

–
острые
состояния,
протекающие
с риском развития
нарушений
функции
почек, такие
как:
обезвоживание
организма,
тяжелые
инфекционные
заболевания,
шок;

–
заболевания,
которые
могут приводить
к развитию
гипоксии
тканей
(особенно острые
заболевания
или
обострение
хронической
болезни):
декомпенсированная
сердечная
недостаточность,
дыхательная
недостаточность,
недавно перенесенный
инфаркт
миокарда, шок;

–
печеночная
недостаточность,
острое отравление
алкоголем,
алкоголизм.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Комбинации,
которые не
рекомендуется
применять.

Алкоголь.
Острая
алкогольная
интоксикация
ассоциируется
с повышенным
риском
лактоацидоза,
особенно в
случаях
голодовки
или соблюдения
низкокалорийной
диеты, а
также при печеночной
недостаточности.
При лечении
метформином
следует
избегать
приема
алкоголя и
лекарственных
средств,
содержащих
спирт.

Йодсодержащие
рентгеноконтрастные
вещества.
Внутривенное
применение
йодсодержащих
рентгеноконтрастных
веществ
может привести
к почечной
недостаточности
и, как следствие,
кумуляции
метформина и
повышения риска
развития
лактоацидоза.

Пациентам
со СКФ > 60
мл/мин/1,73 м2
применение
метформина
следует
прекратить
до или во
время
проведения
исследования
и не
возобновлять
раньше чем
через 48 часов
после
исследования
и только
после
повторной
оценки
функции почек
и
подтверждения
отсутствия
дальнейшего
ухудшения
состояния
почек.

Пациентам
с умеренной
почечной
недостаточностью
(СКФ 45-60 мл/мин/1,73 м2)
применение
метформина
следует
прекратить
за 48 часов до
введения
йодсодержащих
рентгеноконтрастных
веществ и не
возобновлять
раньше чем
через 48 часов
после
проведения
исследования
и только
после
повторной
оценки
функции почек
и
подтверждения
отсутствия
дальнейшего
ухудшения
состояния
почек.

Комбинации,
которые
следует
применять с осторожностью.

Лекарственные
средства,
которые
оказывают
гипергликемическое
действие
(глюкокортикостероиды
системного и
местного
действия, симпатомиметики).
Необходимо
чаще
контролировать
уровень глюкозы
в крови,
особенно в
начале
лечения. Во время
и после
прекращения
такой
совместной
терапии
необходимо
корректировать
дозу препарата
Метформин-Астрафарм.

Диуретические
средства,
особенно
петлевые
диуретики, могут
повышать
риск
развития
лактоацидоза
вследствие
возможного
снижения
функции
почек.

Особенности
применения.

Лактоацидоз
является
очень редким,
но тяжелым
метаболическим
осложнением
(высокий
уровень летальности
при
отсутствии
неотложного
лечения),
которое
может
возникнуть в результате
кумуляции
метформина
гидрохлорида.
Зарегистрированы
случаи
возникновения
лактоацидоза
у пациентов,
больных
сахарным
диабетом, с
почечной
недостаточностью
или резким ухудшением
функции
почек.
Необходимо
проявлять
осторожность
в тех
случаях,
когда может ухудшаться
функция
почек,
например в
случае
обезвоживания
(сильная
диарея или
рвота), или в
начале
лечения
гипотензивными
средствами,
диуретиками
и в начале
терапии нестероидными
противовоспалительными
средствами
(НПВС). В
случае
возникновения
перечисленных
обострений
необходимо
временно прекратить
применение
метформина.

Следует
учитывать
другие
факторы
риска во избежание
развития
лактоацидоза:
плохо
контролируемый
сахарный диабет,
кетоз,
длительное
голодание,
чрезмерное
употребление
алкоголя,
печеночная
недостаточность
или любое
состояние,
связанное с
гипоксией
(декомпенсированная
сердечная
недостаточность,
острый
инфаркт миокарда).

Лактоацидоз
может
проявляться
в виде мышечных
судорог,
нарушения
пищеварения,
боли в животе
и тяжелой
астении.
Пациентам
следует немедленно
сообщить
врачу о
возникновении
таких
реакций,
особенно
если ранее
пациенты
хорошо
переносили
применение
метформина. В
таких
случаях
необходимо
временно
прекратить
применение
метформина
до выяснения
ситуации.
Терапию
метформином
следует возобновлять
после оценки
соотношения
польза/риск в
каждом
отдельном
случае и
оценки функции
почек.

Диагностика.
Лактоацидоз
характеризуется
ацидозной одышкой,
болью в
животе, гипотермией,
в дальнейшем
возможно
развитие комы.
Диагностические
показатели:
лабораторное
снижение рН
крови,
повышение
сывороточной
концентрации
лактата выше
5 ммоль/л, увеличение
анионного
промежутка и
соотношения
лактат/пируват.
В случае
развития
лактоацидоза
необходимо
немедленно
госпитализировать
пациента.
Врач должен
предупредить
пациентов о
риске
развития и
симптомах
лактоацидоза.

Почечная
недостаточность.
Так как
метформин
выводится
почками, перед
началом и
регулярно во
время
лечения метформином
необходимо
проверять
клиренс
креатинина
(можно оценить
по уровню
креатинина
плазмы крови
при помощи
формулы
Кокрофта-Голта)
или СКФ:

– пациентам
с нормальной
функцией
почек – не
менее 1 раза в
год;

–
пациентам с
клиренсом
креатинина
на нижней
границе
нормы и пациентам
пожилого
возраста – не
менее 2-4 раз в год.

В
случае когда КК
< 45 мл/мин (СКФ < 45
мл/мин/1,73 м2),
применять
метформин
противопоказано.

Снижение
функции
почек у
пациентов
пожилого
возраста наблюдается
часто и
протекает
бессимптомно.
Cледует проявлять
осторожность
в тех
случаях,
когда может
нарушаться
функция
почек,
например в
случае
обезвоживания
или в начале
лечения гипотензивными
средствами,
диуретиками
и в начале
терапии НПВС.
В таких
случаях
также рекомендуется
проверять
функцию
почек перед
началом
лечения
метформином.

Сердечная
функция.
Пациенты с
сердечной
недостаточностью
имеют более
высокий риск
развития
гипоксии и
почечной
недостаточности.
Пациентам со
стабильной
хронической
сердечной
недостаточностью
метформин
можно
применять
при
регулярном
мониторинге
сердечной и
почечной
функции.
Метформин
противопоказан
пациентам с острой
и
нестабильной
сердечной
недостаточностью.

Йодсодержащие
рентгеноконтрастные
средства.
Внутривенное
применение
рентгеноконтрастных
средств для
радиологических
исследований
может
вызвать
почечную
недостаточность,
и, как
следствие,
привести к
кумуляции метформина
и повышению
риска
развития лактоацидоза.
Пациентам со
СКФ > 60 мл/мин/1,73 м2
применение
метформина
необходимо
прекратить
до или во
время
проведения
исследования
и не возобновлять
раньше чем
через 48 часов
после исследования
и только
после
повторной
оценки
функции почек
и
подтверждения
отсутствия
дальнейшего
ухудшения
состояния
почек.

Пациентам
с умеренной
почечной
недостаточностью
(СКФ 45-60 мл/мин/1,73 м2)
применение
метформина
следует
прекратить
за 48 часов до
введения
йодсодержащих
рентгеноконтрастных
веществ и не
обновлять
раньше чем
через 48 часов
после
проведения
исследования
и только
после
повторной
оценки
функции почек
и
подтверждения
отсутствия
дальнейшего
ухудшения
состояния
почек.

Хирургические
вмешательства.
Необходимо
прекратить
применение
метформина
за 48 часов до
планового
хирургического
вмешательства,
которое
проводят под
общей,
спинальной
или
перидуральной
анестезией, и
не обновлять
раньше чем
через 48 часов
после
проведения
операции или
восстановления
перорального
питания и
только при
условии восстановления
нормальной
функции
почек.

Дети. До
начала
лечения
метформином
должен быть
подтвержден
диагноз
сахарного
диабета 2 типа.
По
результатам
исследований
не выявлено
влияние
метформина
на рост и
половое
созревание у
детей. Однако
нет данных относительно
действия
метформина
на рост и половое
созревание
при более
длительном применении
метформина,
поэтому
рекомендуется
внимательное
наблюдение
за этими параметрами
у детей,
которые
лечатся
метформином,
особенно в
период
полового
созревания.

Дети с 10 до 12
лет. По
результатам
исследований,
эффективность
и
безопасность
применения
метформина
детям 10-12 лет не
отличались
от таких при
применении
детям старшего
возраста.
Препарат
следует
назначать с
особой
осторожностью
детям с 10 до 12
лет.

Другие
предупреждающие
меры.
Пациентам
необходимо
придерживаться
диеты,
равномерного
приема
углеводов в
течение
суток.
Пациентам с
чрезмерной
массой тела
следует
продолжать
придерживаться
низкокалорийной
диеты. Необходимо
регулярно
контролировать
показатели
углеводного
обмена
пациентов.

Монотерапия
метформином
не вызывает
гипогликемии,
однако
следует быть
осторожными
при
одновременном
применении
метформина с
инсулином
или другими
пероральными
гипогликемическими
средствами
(например
производными
сульфонилмочевины
или
меглитинидами).

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.

Неконтролированный
диабет в
период беременности
(гестационный
или
постоянный)
увеличивает
риск
развития
врожденных
аномалий и
перинатальной
летальности. Имеющиеся
ограниченные
данные
применения
метформина
беременным
женщинам не
указывают на
повышенный
риск
врожденных
аномалий.
Доклинические
исследования
не выявили
отрицательного
влияния на
беременность,
развитие
эмбриона или
плода, роды и
послеродовое
развитие. В случае
планирования
беременности,
а также в
случае
наступления
беременности
для лечения
диабета
рекомендуется
применять не
метформин, а
инсулин для
поддержания
уровня глюкозы
крови
максимально
приближенным
к нормальному,
чтобы
уменьшить
риск
развития
пороков
плода.

Кормление
грудью.

Метформин
экскретируется
в грудное
молоко, но у
новорожденных/младенцев,
находящихся
на грудном вскармливании,
побочные
эффекты не
наблюдались.
Однако,
поскольку недостаточно
данных
относительно
безопасности
применения
препарата,
кормление грудью
не
рекомендуется
на
протяжении
терапии
метформином. Решение
относительно
прекращения
кормления
грудью
необходимо
принимать с
учетом
преимуществ
кормления
грудью и
потенциального
риска
побочных эффектов
для ребенка.

Фертильность.

Метформин
не влиял на
фертильность
животных при
применении в
дозах 600 мг/кг массы
тела в сутки,
что почти в 3
раза
превышали
максимальную
рекомендованную
суточную
дозу для
человека из
расчета за
площадью
поверхности
тела.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Монотерапия
метформином
не влияет на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами,
так как
препарат не
вызывает
гипогликемии.
Однако
следует быть
осторожными
при применении
метформина в
комбинации с
другими гипогликемическими
средствами
(производные
сульфонилмочевины,
инсулин или меглитиниды) из-за
риска
развития
гипогликемии.

Способ
применения и
дозы.

Взрослые.

Монотерапия
или
комбинированная
терапия
совместно с
другими
пероральными
гипогликемическими
средствами.

Обычно
начальная
доза
составляет 500
мг или 850 мг 2-3
раза в сутки
во время или
после приема пищи.

Через
10-15 дней дозу
необходимо
откорректировать
в
соответствии
с
результатами
измерений
уровня
глюкозы в
сыворотке
крови.

Медленное
увеличение
дозы
способствует
снижению
побочных
эффектов со
стороны пищеварительного
тракта.

При
лечении
высокими
дозами (2000-3000 мг в
сутки) возможно
замещение
каждых 2
таблеток
препарата, 500 мг
на 1 таблетку
препарата 1000
мг.

Максимальная
рекомендованная
доза составляет
3000 мг в сутки, разделенная
на 3 приема.

В
случае
перехода с
другого
противодиабетического
средства
необходимо
прекратить
прием этого
средства и
назначить
метформин,
как указано
выше.

Комбинированная
терапия
совместно с
инсулином.

Для
достижения
лучшего
контроля
уровня глюкозы
в крови
метформин и
инсулин
можно применять
в виде
комбинированной
терапии. Обычно
начальная
доза
составляет 500
мг или
850 мг
метформина
гидрохлорида
2-3 раза в сутки,
в то время
как дозу
инсулина
следует
подбирать в соответствии
с
результатами
измерения
уровня
глюкозы в
крови.

Дети.

Монотерапия
или
комбинированная
терапия
совместно с
инсулином.

Метформин-Астрафарм
применяют
детям старше
10 лет. Обычно
начальная
доза
составляет 500
мг или 850 мг метформина
1 раз в сутки
во время или
после приема пищи.
Через 10-15 дней
дозу
необходимо
откорректировать
в
соответствии
с
результатами
измерений
уровня
глюкозы в сыворотке
крови.

Медленное
увеличение
дозы
способствует
снижению
побочных
эффектов со
стороны пищеварительного
тракта.

Максимальная
рекомендованная
доза составляет
2000 мг в сутки за
2-3 приема.

У пациентов
пожилого
возраста
возможно
снижение
функции
почек,
поэтому дозу
метформина следует
подбирать на
основании
оценки
функции почек,
которую
необходимо
проводить
регулярно.

Пациенты с
почечной
недостаточностью.

Метформин
можно
применять
пациентам с
умеренной    почечной
недостаточностью,
стадия
ІІІа  (КК 45-59  мл/мин   или   СКФ   45-59
мл/мин/1,73 м2),
только в
случае
отсутствия
других факторов
повышения
риска
развития
лактоацидоза
с
последующей
коррекцией
дозы. Начальная
доза
составляет 500
мг или 850 мг
метформина
гидрохлорида
1 раз в сутки.
Максимальная
доза
составляет 1000
мг в сутки и
должна быть
разделена на
2 приема.
Следует
проводить тщательный
мониторинг
функции
почек (каждые
3-6 месяцев).

Если
клиренс
креатинина
или СКФ
снижается до
< 45 мл/мин или 45
мл/мин/1,73 м2
соответственно,
необходимо немедленно
прекратить
применение
метформина.

Дети.

Метформин-Астрафарм
применяют
детям старше
10 лет.

Передозировка.

При
применении
препарата в
дозе 85 г
развития
гипогликемии
не
наблюдалось.
Однако в этом
случае
наблюдалось
развитие
лактоацидоза.
Значительное
превышение
дозы
метформина
или сопутствующие
факторы
риска могут
вызывать
лактоацидоз.
Лактоацидоз
является неотложным
состоянием, требующим
лечения в
стационаре.
Наиболее
эффективной
мерой для
выведения из
организма
лактата и
метформина
является гемодиализ.

Побочные
реакции.

Наиболее
частыми
нежелательными
реакциями в
начале
лечения
являются
тошнота, рвота,
диарея, боль
в животе,
отсутствие
аппетита. Эти
симптомы в
большинстве
случаев проходят
самостоятельно.
Для
предупреждения
возникновения
перечисленных
побочных
явлений
рекомендуется
медленное
увеличение
дозирования
и применения
суточной
дозы
препарата в 2-3
приема.

Со стороны
метаболизма:
лактоацидоз.
При
длительном
применении препарата
может
снижаться
всасывание
витамина В12,
что
сопровождается
снижением
его уровня в
сыворотке
крови. Рекомендуется
учитывать
такую
возможную причину
гиповитаминоза
В12, если у
пациента
присутствует
мегалобластная
анемия.

Со стороны
нервной
системы:
нарушение
вкуса.

Со стороны
пищеварительного
тракта:
тошнота, рвота,
диарея, боль
в животе,
отсутствие
аппетита.
Чаще всего эти
побочные
явления
возникают в
начале лечения
и в
большинстве
случаев
спонтанно исчезают.
Для
предупреждения
возникновения
побочных
явлений со
стороны
пищеварительного
тракта
рекомендуется
медленное
уменьшение
дозирования
и применения
суточной
дозы
препарата в 2-3
приема во
время или
после приема пищи.

Со стороны
гепатобилиарной
системы:
нарушение
показателей
функции
печени или
гепатиты,
которые
полностью
исчезают после
отмены
метформина.

Со стороны
кожи: кожные
реакции,
включающие
эритему, зуд,
крапивницу.

Срок
годности.

Таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой, по
500 мг, 850 мг – 5 лет.

Таблетки,
покрыты
пленочной
оболочкой, по
1000 мг – 3 года.

Условия
хранения.

Хранить
в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
блистере из
пленки
поливинилхлоридной
и фольги
алюминиевой
печатной лакированной;
по 3 или 6 или по
9 блистеров
в коробке из
картона.

Категория
отпуска. По рецепту.

Производитель.

ООО
«АСТРАФАРМ».

Местонахождение
производителя
и адрес места
проведения
его
деятельности.

08132,
Украина,
Киевская
обл.,
Киево-Святошинский
р-н, г.
Вишневое, ул.
Киевская, 6.