ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування лікарського засобу

КЛОПІДОГРЕЛ-ТЕВА

(CLOPIDOGREL-TEVA)

Склад:

діюча речовина: клопідогрель;

1 таблетка містить клопідогрелю
75 мг (у вигляді клопідогрелю гідросульфату);

допоміжні речовини: лактози
моногідрат, целюлоза мікрокристалічна, гідроксипропілцелюлоза, кросповідон, олія рослинна
гідрогенізована, натрію лаурилсульфат, гіпромелоза, титану діоксид
(Е 171), макрогол, заліза оксид червоний (Е 172), заліза оксид жовтий
(Е 172), індигокармін (E 132).

Лікарська форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні
властивості: світло-рожеві або рожеві таблетки
у формі капсули, вкриті плівковою оболонкою без тріщин та сколів; з одного боку
таблетки – тиснення у вигляді цифр «93», з іншого – тиснення у вигляді цифр
«7314».

Фармакотерапевтична група. Інгібітори
агрегації тромбоцитів, крім гепарину. Код АТХ B01A C04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм дії. Клопідогрель селективно пригнічує зв’язування аденозиндифосфату (АДФ) з рецепторами на
поверхні тромбоцитів і подальшу активацію комплексу GPIIb/IIIa під дією АДФ і таким чином
пригнічує агрегацію тромбоцитів. Для активної інгібіції агрегації тромбоцитів
необхідна біотрансформація клопідогрелю. Клопідогрель також інгібує агрегацію
тромбоцитів, індуковану іншими агоністами, шляхом блокування підвищення
активності тромбоцитів вивільненим АДФ. Клопідогрель необоротно модифікує
АДФ‑рецептори тромбоцитів. Отже, тромбоцити, що вступили у взаємодію з
клопідогрелем, змінюються до кінця їх життєвого циклу. Нормальна функція
тромбоцитів відновлюється зі швидкістю, що відповідає швидкості оновлення
тромбоцитів.

Фармакодинамічні ефекти. З першого дня
застосування у повторних добових дозах 75 мг препарату виявляється суттєве уповільнення АДФ-індукованої агрегації
тромбоцитів. Ця дія прогресивно посилюється і стабілізується між 3 і 7 днями.
При стабільному стані середній рівень пригнічення агрегації під дією добової
дози 75 мг становить від 40 до 60 %. Агрегація тромбоцитів і тривалість кровотечі повертаються до початкового
рівня у середньому через 5 днів після припинення лікування.

Інфаркт міокарда (ІМ), інсульт, що сталися нещодавно, або встановлене
захворювання периферичних артерій. Клопідогрель
порівняно з ацетилсаліциловою кислотою (АСК) достовірно знижував частоту
розвитку нових ішемічних подій (комбінована кінцева точка, яка складалася з
інфаркту міокарда, ішемічного інсульту і летального наслідку). Аналіз загальної
летальності як вторинної кінцевої точки не виявив значних відмінностей між терапією
клопідогрелем (5,8 %) і АСК (6 %).

Гострий коронарний синдром. Сприятливий
ефект клопідогрелю був продемонстрований незалежно від  отримання невідкладного та довготривалого
лікування іншими серцево-судинними засобами (такими як
гепарин/низькомолекулярний гепарин, інгібітори глікопротеїнових рецепторів
GPIIb/IIIa, ліпідознижуючі препарати, бета-блокатори та інгібітори АПФ).
Ефективність клопідогрелю не залежала від дози АСК (75−325 мг 1 раз на
добу).

Фармакокінетика.

Всмоктування. Після
перорального прийому одноразової та багаторазових доз 75 мг на добу клопідогрель швидко всмоктується. Середня
пікова концентрація незміненого клопідогрелю у плазмі (близько 2,2−2,5
нг/мл після одноразової дози 75 мг перорально) досягалася приблизно через 45 хв
після прийому. Абсорбція становить не менше 50 % з огляду на екскрецію
метаболітів клопідогрелю із сечею.

Розподіл. Клопідогрель та
основний (неактивний) метаболіт, що циркулює в крові, in vitro оборотно зв’язуються з білками плазми людини (98 % і 94 %
відповідно). Цей зв’язок залишається ненасичуваним in vitro у межах широкого діапазону концентрацій.

Метаболізм. Клопідогрель
екстенсивно метаболізується у печінці. In vitro
та in vivo існує два основних
шляхи його метаболізму: один − з участю естераз, що призводить до гідролізу
з утворенням неактивної похідної карбонової кислоти (яка становить 85 % усіх
метаболітів, що циркулюють у плазмі), а інший – із залученням ферментів системи
цитохрому P450. Спочатку клопідогрель перетворюється на проміжний
метаболіт 2-оксо-клопідогрель. У результаті подальшого метаболізму
2-оксо-клопідогрелю утворюється тіолова похідна – активний метаболіт. Цей
активний метаболіт утворюється переважно за допомогою ферменту CYP2C19 за
участю кількох інших ферментів системи CYP, таких як CYP1A2, CYP2B6 і CYP3A4.
Активний метаболіт клопідогрелю (тіолова похідна), який був виділений in vitro, швидко та необоротно
зв’язується з рецепторами на тромбоцитах, тим самим перешкоджаючи агрегації
тромбоцитів.

Виведення. Через 120 годин
після прийому внутрішньо міченого 14C-клопідогрелю у людини
приблизно 50 % дози виводилося із сечею і близько 46 % – із калом. Після
перорального прийому разової дози 75 мг період напіввиведення клопідогрелю
становить близько 6 годин. Період напіввиведення основного (неактивного) метаболіту,
що циркулює в крові, становить 8 годин після одноразового і багаторазового
застосування препарату.

Фармакогенетика. CYP2C19 бере
участь в утворенні як активного метаболіту, так і проміжного метаболіту
2-оксо-клопідогрелю. Фармакокінетика активного метаболіту клопідогрелю та
антитромбоцитарні ефекти, за даними вимірювання агрегації тромбоцитів ex vivo, відрізняються залежно від
генотипу CYP2C19.

Алель CYP2C19*1
відповідає повністю функціонуючому метаболізму, тоді як алелі CYP2C19*2 та
CYP2C19*3 відповідають нефункціонуючому метаболізму. Алелі CYP2C19*2 та
CYP2C19*3 складають більшість алелів у пацієнтів європеоїдної (85 %) та
монголоїдної (99 %) рас зі зниженим метаболізмом. Інші алелі, асоційовані з
відсутнім або ослабленим метаболізмом, зустрічаються значно рідше. До них
належать CYP2C19*4, *5, *6, *7, та *8. Пацієнт зі зниженим метаболізмом має два
нефункціональних алелі, як зазначено вище. Згідно з опублікованими даними,
генотипи CYP2C19, які відповідають зниженому метаболізму, зустрічаються у 2 %
представників народів Кавказу, 4 % пацієнтів негроїдної раси та 14 % пацієнтів
китайської національності. Зараз існують тести, які дають змогу визначити
генотип CYP2C19.

Особливі категорії пацієнтів.

Ниркова недостатність. Після
регулярного застосування 75 мг клопідогрелю на добу у пацієнтів із тяжкою
нирковою недостатністю (кліренс креатиніну 5−15 мл/на хвилину)
інгібування АДФ-індукованої агрегації тромбоцитів було менш вираженим
(25 %) порівняно з таким же ефектом у здорових добровольців, а час кровотечі
був подовжений майже так само, як і у здорових добровольців, які отримували 75
мг клопідогрелю на добу. Клінічна переносимість була хорошою в усіх пацієнтів.

Печінкова недостатність. Після
регулярного прийому 75 мг клопідогрелю на добу впродовж 10 днів у пацієнтів із
тяжкою печінковою недостатністю інгібування АДФ‑індукованої агрегації
тромбоцитів було таким самим, як і у здорових добровольців. Середнє подовження
часу кровотечі також було однаковим в обох групах.

Расова
приналежність. Поширеність алелів CYP2C19, які спричиняють
проміжну та слабку метаболічну активність CYP2C19, відрізняється залежно від
расової/етнічної приналежності (див. розділ «Фармакогенетика»).

Клінічні характеристики.

Показання.

Вторинна
профілактика проявів атеротромбозу у дорослих:

·       хворих, які перенесли інфаркт
міокарда (початок лікування − через кілька днів, але не пізніше ніж через
35 днів після виникнення), ішемічний інсульт (початок лікування − через 7
днів, але не пізніше ніж через 6 місяців після виникнення) або у яких діагностовано
захворювання периферичних артерій (ураження артерій і атеротромбоз судин нижніх
кінцівок);

·       хворих із гострим коронарним
синдромом:

–
із гострим
коронарним синдромом без підйому сегмента ST (нестабільна стенокардія або інфаркт міокарда без зубця Q), в тому числі у пацієнтів, яким було встановлено стент у процесі
проведення черезшкірної коронарної ангіопластики, у комбінації з
ацетилсаліциловою кислотою (АСК);

–
із гострим
інфарктом міокарда з підйомом сегмента ST, у комбінації з АСК (у хворих, які отримують стандартне медикаментозне
лікування та яким показана тромболітична терапія).

Профілактика атеротромботичних та
тромбоемболічних подій при фібриляції передсердь:

·
клопідогрель у комбінації з АСК показаний дорослим пацієнтам із фібриляцією
передсердь, які мають щонайменше один фактор ризику виникнення судинних подій,
у яких існує протипоказання до лікування антагоністами вітаміну К (АВК) і які
мають низький ризик виникнення кровотеч, для профілактики атеротромботичних та тромбоемболічних подій,
у тому числі інсульту.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до діючої
речовини або до будь-якого компонента препарату.

Тяжка печінкова недостатність.

Гостра кровотеча (наприклад,
пептична виразка або внутрішньочерепний крововилив).

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Взаємодія з посиленою противірусною терапією вірусу імунодефіциту людини
(ВІЛ). Зниження впливу активного метаболіту клопідогрелю та зниження інгібування
тромбоцитів було продемонстровано у ВІЛ-інфікованих пацієнтів, які отримували
антиретровірусну терапію (АРТ), посилену ритонавіром або кобіцистатом.
Незважаючи на те, що клінічна значущість цих результатів є невизначеною,
існують спонтанні повідомлення про

ВІЛ-інфікованих пацієнтів, які отримували посилену АРТ та перенесли повторні
оклюзійні явища після деобструкції або тромботичні явища під час лікування
клопідогрелем. При одночасному застосуванні з ритонавіром експозиція
клопідогрелю та середнє інгібування тромбоцитів можуть знижуватись. Тому не
слід одночасно застосовувати клопідогрель з посиленою АРТ.

Лікарські засоби, застосування яких супроводжується підвищенням ризику
кровотеч. Існує підвищення ризику
виникнення кровотеч внаслідок потенціювання ефектів лікарських засобів. Слід з
обережністю застосовувати інші лікарські засоби, які можуть підвищувати ризик
кровотечі (див. розділ «Особливості застосування»).

Пероральні антикоагулянти. Одночасне
застосування клопідогрелю з пероральними антикоагулянтами не рекомендується,
оскільки така комбінація може посилити інтенсивність кровотечі (див. розділ
«Особливості застосування»). Незважаючи на те, що застосування
клопідогрелю в дозі 75 мг на добу не змінює фармакокінетичний профіль S‑варфарину
або міжнародне нормалізоване співвідношення (МНС) у пацієнтів, які впродовж тривалого
часу отримують лікування варфарином, одночасне застосування клопідогрелю та
варфарину збільшує ризик кровотечі через існування незалежного впливу на
гемостаз.

Інгібітори глікопротеїнових рецепторів ІІb/IIIа. Клопідогрель слід з обережністю призначати пацієнтам, які отримують
інгібітори глікопротеїнових рецепторів ІІb/IIIа (див. розділ
«Особливості застосування»).

Ацетилсаліцилова кислота (АСК).
Ацетилсаліцилова кислота не змінює інгібіторної дії клопідогрелю на
АДФ-індуковану агрегацію тромбоцитів, але клопідогрель посилює дію АСК на
агрегацію тромбоцитів, індуковану колагеном. Проте одночасне застосування
500 мг АСК 2 рази на добу протягом одного дня не спричиняло значущого
збільшення часу кровотечі, подовженого внаслідок прийому клопідогрелю. Оскільки
можлива фармакодинамічна взаємодія між клопідогрелем і АСК з підвищенням ризику
кровотечі, одночасне застосування цих препаратів потребує обережності (див. розділ
«Особливості застосування»). Незважаючи на
це, є досвід прийому клопідогрелю і АСК разом протягом до одного року.

Гепарин. Повідомляли, що клопідогрель не
потребує коригування дози гепарину та не впливає на дію гепарину на коагуляцію.
Одночасне застосування гепарину не змінювало інгібуючої дії клопідогрелю на
агрегацію тромбоцитів. Оскільки можлива фармакодинамічна взаємодія між
клопідогрелем і гепарином із підвищенням ризику кровотечі, одночасне
застосування цих препаратів потребує обережності.

Тромболітичні засоби. Безпека
одночасного застосування клопідогрелю, фібриноспецифічних або фібринонеспецифічних
тромболітичних агентів та гепарину була досліджена за участю пацієнтів із
гострим інфарктом міокарда. Частота розвитку клінічно значущої кровотечі була
аналогічною тій, що спостерігалася при одночасному застосуванні тромболітичних
препаратів та гепарину з АСК (див. розділ «Побічні реакції»).

Нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП). Повідомляли, що одночасне застосування клопідогрелю та напроксену
збільшувало кількість прихованих шлунково-кишкових кровотеч. Однак через
відсутність досліджень щодо взаємодії препарату з іншими НПЗП дотепер не
з’ясовано, чи зростає ризик шлунково-кишкових кровотеч при застосуванні з усіма
НПЗП. Тому необхідна обережність при одночасному застосуванні НПЗП, зокрема
інгібіторів ЦОГ-2, з клопідогрелем (див. розділ «Особливості
застосування»).

Селективні інгібітори зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС). Враховуючи те, що СІЗЗС впливають на активацію тромбоцитів та підвищують
ризик виникнення кровотечі, одночасне застосування СІЗЗС з клопідогрелем
потребує обережності.

Інгібітори
протонної помпи (ІПП). Омепразол у дозі 80 мг 1 раз на
добу при супутньому застосуванні з клопідогрелем або в межах 12 годин між
прийомами цих двох препаратів знижував концентрацію активного метаболіту у
крові на 45 % (навантажувальна доза) і на 40 % (підтримуюча доза). Це
зниження супроводжувалося зменшенням пригнічення агрегації тромбоцитів на 39 %
(навантажувальна доза) і на 21 % (підтримуюча доза). Очікується, що в
аналогічну взаємодію з клопідогрелем вступатиме і езомепразол.

Неоднозначні дані повідомляли щодо клінічних
наслідків цих фармакокінетичних та фармакодинамічних взаємодій з точки зору
розвитку основних кардіоваскулярних подій. Як запобіжний захід не слід
одночасно з клопідогрелем застосовувати омепразол або езомепразол (див. розділ
«Особливості застосування»).

Менш виражене зниження концентрацій метаболіту у
крові спостерігалося при застосуванні пантопразолу або лансопразолу. При
одночасному застосуванні пантопразолу у дозі 80 мг 1 раз на добу концентрації
активного метаболіту у плазмі зменшилися на 20 % (навантажувальна доза) та
на 14 % (підтримуюча доза). Це зниження супроводжувалося зменшенням середнього
показника пригнічення агрегації тромбоцитів на 15 % та 11 %
відповідно. Отримані результати вказують на можливість одночасного застосування
клопідогрелю та пантопразолу.

Немає доказів, що інші кислотознижувальні
препарати, такі як Н2-блокатори або антациди, впливають на
антитромбоцитарну активність клопідогрелю. Антациди не впливають на ступінь абсорбції
клопідогрелю.

Комбінація з
іншими лікарськими засобами. Оскільки клопідогрель перетворюється у свій активний метаболіт частково під
дією CYP2C19, то застосування препаратів, які знижують активність цього
ферменту, найімовірніше призведе до зменшення концентрації активного метаболіту
клопідогрелю у плазмі. Клінічне значення цієї взаємодії не з’ясоване. Тому як
запобіжний захід слід уникати одночасного застосування сильних та помірних
інгібіторів CYP2C19.

До препаратів, які є потужними або помірними
інгібіторами активності CYP2C19, включають омепразол, езомепразол, флувоксамін,
флуоксетин, моклобемід, вориконазол, флуконазол, тиклопідин, карбамазепін та
ефавіренз.

Клінічно значущої фармакодинамічної взаємодії при
застосуванні клопідогрелю одночасно з атенололом,
ніфедипіном або з обома препаратами виявлено не було. Крім того,
фармакодинамічна активність клопідогрелю залишилася майже незміненою при
одночасному застосуванні з фенобарбіталом
та естрогеном.

Фармакокінетичні властивості дигоксину або теофіліну не змінювалися при одночасному застосуванні
з клопідогрелем.

Карбоксильні метаболіти
клопідогрелю можуть пригнічувати активність цитохрому Р450 2С9. Це може
потенційно підвищувати рівні в плазмі таких лікарських засобів, як фенітоїн і толбутамід, та інших, які
метаболізуються за допомогою цитохрому Р450 2С9. Незважаючи на це,
результати клінічного дослідження свідчать, що фенітоїн і толбутамід можна безпечно застосовувати одночасно з
клопідогрелем.

Лікарські засоби, які є субстратами цитохрому CYP2C8. Повідомляли, що клопідогрель підвищує експозицію репаглініду у здорових
добровольців. Дослідження in vitro
продемонстрували, що це збільшення експозиції репаглініду обумовлене
інгібуванням ферменту CYP2C8 глюкуронідним метаболітом клопідогрелю. З огляду
на ризик збільшення концентрації в плазмі крові, одночасне застосування
клопідогрелю та лікарських засобів, які виводяться з організму переважно за
допомогою метаболізму, опосередкованого ферментом CYP2C8 (таких як репаглінід,
паклітаксел), потребує обережності (див. розділ «Особливості застосування»).

За винятком інформації щодо
взаємодії зі специфічними лікарськими засобами, наведеної вище, дослідження
щодо взаємодії клопідогрелю з лікарськими засобами, які зазвичай призначають
хворим на атеротромбоз, не проводилися. Однак пацієнти, які брали участь у
клінічних дослідженнях клопідогрелю, застосовували одночасно інші препарати,
включаючи діуретики, бета-блокатори, інгібітори ангіотензинперетворювального
ферменту, антагоністи кальцію, засоби, що знижують рівень холестерину, коронарні
вазодилататори, антидіабетичні засоби (включаючи інсулін), протиепілептичні
засоби та антагоністи GPIIb/IIIa, без ознак клінічно значущої побічної дії.

Особливості застосування.

Кровотеча та гематологічні
розлади. Через ризик розвитку кровотечі та гематологічних
побічних реакцій слід негайно провести розгорнутий аналіз крові та/або інші
відповідні тести, якщо під час застосування препарату спостерігаються симптоми,
що свідчать про можливість кровотечі (див. розділ
«Побічні реакції»). Як і інші антитромбоцитарні засоби, клопідогрель слід
обережно застосовувати пацієнтам із підвищеним ризиком кровотечі внаслідок
травми, хірургічного втручання або інших патологічних станів, а також у разі
застосування пацієнтами АСК, гепарину, інгібіторів глікопротеїну IIb/IIIа або НПЗП (включаючи інгібітори
ЦОГ-2) або селективних інгібіторів зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС),
або інших лікарських засобів, які можуть підвищувати ризик кровотечі
(наприклад, пентоксифілін). Необхідно уважно стежити за проявами у хворих симптомів
кровотечі, у тому числі прихованої кровотечі, особливо у перші тижні лікування
та/або після інвазивних процедур на серці та хірургічних втручань. Одночасне
застосування клопідогрелю з пероральними антикоагулянтами не рекомендується,
оскільки це може посилити інтенсивність кровотеч (див. розділ «Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

У разі планового хірургічного
втручання, коли антитромбоцитарний ефект є тимчасово небажаним, лікування
клопідогрелем слід припинити за 7 днів до операції. Пацієнти повинні
повідомляти лікарям (у т. ч. стоматологам) про те, що вони приймають
клопідогрель, перед призначенням їм будь-якої операції або перед застосуванням
нового лікарського засобу. Клопідогрель подовжує тривалість кровотечі, тому
його слід обережно застосовувати пацієнтам із підвищеним ризиком кровотечі
(особливо шлунково-кишкової та внутрішньоочної).

Пацієнтів слід попередити, що під
час лікування клопідогрелем (окремо або у комбінації з АСК) кровотеча може
зупинятися пізніше, ніж звичайно, і що вони повинні повідомляти лікаря про
кожний випадок незвичної (за місцем або тривалістю) кровотечі.

Тромботична
тромбоцитопенічна пурпура (TTП). Дуже рідко
спостерігалися випадки ТТП після застосування клопідогрелю, іноді навіть після
його короткочасного застосування. ТТП проявляється тромбоцитопенією та
мікроангіопатичною гемолітичною анемією з неврологічними проявами,
нирковою дисфункцією або гарячкою. ТТП потенційно є станом, який може
призводити до летального наслідку, тому потребує негайного лікування, в тому
числі проведення плазмаферезу.

Набута гемофілія. Повідомляли про
випадки розвитку набутої гемофілії після застосування клопідогрелю. При
підтвердженні пролонгації ізольованого активованого часткового
тромбопластинового часу (аЧТЧ) з кровотечею або без неї слід запідозрити
розвиток набутої гемофілії. Таким пацієнтам слід припинити застосування
клопідогрелю і звернутися до спеціалістів для отримання відповідного
лікування.

Нещодавно перенесений ішемічний
інсульт. Через
недостатність даних не рекомендується призначати клопідогрель у перші 7 днів
після гострого ішемічного інсульту.

Цитохром P450 2C19 (CYP2C19). Фармакогенетика: у пацієнтів із
генетично зниженою функцією CYP2C19 спостерігається менша концентрація
активного метаболіту клопідогрелю у плазмі та менш виражений антитромбоцитарний
ефект при застосуванні рекомендованих доз клопідогрелю.

Оскільки клопідогрель перетворюється у свій
активний метаболіт частково під дією CYP2C19, то застосування лікарських
засобів, які знижують активність цього ферменту, найімовірніше, призведе до
зменшення концентрації активного метаболіту клопідогрелю у плазмі. Однак
клінічне значення цієї взаємодії не з’ясоване. Тому як запобіжний захід слід
уникати  одночасного застосування сильних
та помірних інгібіторів CYP2C19 (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій»).

Субстрати CYP2C8. Необхідно дотримуватися обережності
пацієнтам, які отримують одночасно клопідогрель та лікарські засоби, що є
субстратами ферменту CYP2C8 (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій»).

Перехресні
реакції між тієнопіридинами. Пацієнтів слід перевірити щодо
наявності в анамнезі гіперчутливості до інших тієнопіридинів (таких як
тиклопідин, прасугрель), оскільки надходили повідомлення про перехресну алергію
між тієнопіридинами (див. розділ «Побічні реакції»). Застосування
тієнопіридинів може призвести до виникнення від легких до тяжких алергічних
реакцій, таких як ангіоедема, висипання, гематологічні перехресні реакції
(тромбоцитопенія, нейтропенія). Пацієнти, які мали в анамнезі алергічні реакції
та/чи гематологічні реакції при застосуванні лікарського засобу з групи
тієнопіридинів, можуть мати підвищений ризик появи таких самих реакцій при
застосуванні інших тієнопіридинів. Тому за такими хворими слід уважно
спостерігати.

Особливі групи пацієнтів. Терапевтичний
досвід застосування клопідогрелю пацієнтами з нирковою недостатністю обмежений, тому таким пацієнтам препарат
слід призначати з обережністю (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).
Досвід застосування препарату пацієнтам із захворюваннями
печінки середньої тяжкості та можливістю виникнення геморагічного діатезу
обмежений. Тому таким хворим клопідогрель слід призначати з обережністю
(див. розділ «Спосіб застосування та дози»).

Допоміжні речовини. Одна таблетка
препарату Клопідогрел-Тева містить 59,05 мг лактози. Пацієнти з такими
рідкісними спадковими захворюваннями, як непереносимість галактози, дефіцит
лактази Лаппа або порушення мальабсорбції глюкози-галактози, не повинні
приймати цей препарат.

Особливі застереження щодо видалення залишків відходів. Невикористані залишки препарату або відходи потрібно знищити відповідно до
місцевих вимог.

Застосування у період вагітності або годування груддю.

Вагітність. Через
відсутність клінічних даних про застосування клопідогрелю у період вагітності
небажано призначати препарат вагітним жінкам (застережний захід).

Досліди на тваринах не виявили прямого або
опосередкованого негативного впливу на вагітність, розвиток ембріона/плода,
пологи та постнатальний розвиток.

Годування
груддю. Невідомо, чи екскретується клопідогрель у грудне молоко людини.
Дослідження на тваринах показали, що клопідогрель екскретується в грудне
молоко, тому під час лікування клопідогрелем годування груддю слід припинити.

Фертильність. Досліди на
лабораторних тваринах не виявили негативного впливу клопідогрелю на
фертильність.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Клопідогрель не впливає або
має незначний вплив на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або
роботі з іншими механізмами.

Спосіб застосування та дози.

Дорослі, у т.ч. пацієнти літнього віку. Клопідогрель призначають по 75 мг 1 раз на добу незалежно від вживання їжі.

Лікування клопідогрелем хворих із гострим
коронарним синдромом без підйому сегмента ST (нестабільна
стенокардія або інфаркт міокарда без зубця Q на ЕКГ) починають з
одноразової навантажувальної дози 300 мг, а потім продовжують дозою 75 мг 1 раз на добу (з ацетилсаліциловою
кислотою (АСК) у дозі 75–325 мг/добу). Оскільки
застосування більш високих доз АСК підвищує ризик кровотечі, рекомендується не перевищувати дозу АСК 100 мг. Оптимальна тривалість лікування не встановлена. Повідомляли про користь застосування
препарату до 12 місяців, а максимальний ефект спостерігався через 3 місяці
лікування.

Хворим із гострим інфарктом
міокарда з підйомом сегмента ST клопідогрель призначають по 75 мг 1 раз на добу, починаючи з одноразової
навантажувальної дози 300 мг у комбінації з АСК, із застосуванням
тромболітичних препаратів або без них. Лікування хворих віком понад 75 років
починають без навантажувальної дози клопідогрелю. Комбіновану терапію слід
починати якомога раніше після появи симптомів і продовжувати принаймні чотири тижні.
Користь від застосування комбінації клопідогрелю з АСК понад чотири тижні при
цьому захворюванні не вивчалася.

Пацієнтам із фібриляцією передсердь клопідогрель
застосовують у одноразовій добовій дозі 75 мг. Разом із клопідогрелем слід
розпочати та продовжувати застосування АСК (у дозі 75–100 мг на добу).

У разі пропуску дози:

–
якщо з моменту, коли потрібно
було приймати чергову дозу, минуло менше 12 годин, пацієнт повинен негайно
прийняти пропущену дозу, а наступну дозу вже приймати у звичний час;

–
якщо минуло більше 12 годин,
пацієнту слід приймати наступну чергову дозу у звичний час та не
подвоювати дозу з метою компенсування пропущеної дози.

Ниркова недостатність. Терапевтичний
досвід застосування препарату пацієнтам із нирковою недостатністю обмежений.

Печінкова недостатність. Терапевтичний
досвід застосування препарату пацієнтам із захворюваннями печінки середньої
тяжкості та можливістю виникнення геморагічного діатезу обмежений (див. розділ
«Особливості застосування»).

Діти.

Клопідогрел-Тева не слід застосовувати дітям,
оскільки немає даних щодо ефективності застосування препарату для цієї вікової
категорії пацієнтів.

Передозування.

При
передозуванні клопідогрелю можливе подовження часу кровотечі з подальшими
ускладненнями. У разі виникнення кровотечі
рекомендується симптоматичне лікування.

Антидот фармакологічної
активності клопідогрелю невідомий. За необхідності негайного коригування
подовженого часу кровотечі дію клопідогрелю можна припинити шляхом переливання
тромбоцитарної маси.

Побічні реакції.

Повідомляли, що кровотеча була
найпоширенішою побічною реакцією і найчастіше виникала в перший місяць
лікування.

Побічні реакції розподілені за
системою органів, частота їх виникнення визначена таким чином: часто (від ³ 1/100 до < 1/10), нечасто (від ³ 1/1000 до < 1/100), рідко (від ³ 1/10000 до < 1/1000), дуже рідко (< 1/10000), частота невідома
(не можна оцінити з наявних даних).

З боку системи
крові та лімфатичної системи

Нечасто: тромбоцитопенія,
лейкопенія, еозинофілія.

Рідко: нейтропенія, включаючи
тяжку нейтропенію.

Дуже рідко: тромботична
тромбоцитопенічна пурпура, апластична анемія, панцитопенія, агранулоцитоз,
тяжка тромбоцитопенія, набута гемофілія А, гранулоцитопенія, анемія.

З боку імунної
системи

Дуже рідко: сироваткова хвороба,
анафілактоїдні реакції.

Частота невідома: перехресна
гіперчутливість між тієнопіридинами (такими як тиклопідин, прасугрель) (див.
розділ «Особливості застосування»), аутоімунний інсуліновий синдром, який може
призвести до важкої гіпоглікемії, зокрема у пацієнтів з HLA DRA4 підтипом
(частіше у японців).

З боку психіки

Дуже рідко: галюцинації,
сплутаність свідомості.

З боку нервової системи

Нечасто: внутрішньочерепні кровотечі (у деяких випадках – з летальним наслідком), головний біль, парестезія, запаморочення.

Дуже рідко: зміна смакового сприйняття, агевзія.

З боку органів
зору

Нечасто: кровотеча в ділянку ока (кон’юнктивальна, окулярна, ретинальна).

З боку органів
слуху та лабіринту

Рідко: вертиго.

З боку серця

Частота невідома: синдром Коуніса
(вазоспастична алергічна стенокардія/алергічний інфаркт міокарда) як наслідок
реакції гіперчутливості до клопідогрелю.

З боку судин

Часто: гематома.

Дуже рідко: значний крововилив,
кровотеча з операційної рани, васкуліт, артеріальна гіпотензія.

З боку
дихальної системи

Часто: носова кровотеча.

Дуже рідко: кровотечі в ділянці
дихальних шляхів (кровохаркання, легеневі кровотечі), бронхоспазм,
інтерстиціальний пневмоніт, еозинофільна пневмонія.

З боку
шлунково-кишкового тракту

Часто: шлунково-кишкові
кровотечі, діарея, абдомінальний біль, диспепсія.

Нечасто: виразка шлунка та дванадцятипалої кишки, гастрит, блювання, нудота, запор,
метеоризм.

Рідко: ретроперитонеальний
крововилив.

Дуже рідко:
шлунково-кишкові та ретроперитонеальні кровотечі з летальним наслідком,
панкреатит, коліт (зокрема виразковий або лімфоцитарний), стоматит.

З боку гепатобіліарної системи

Дуже рідко: гостра печінкова недостатність, гепатит, аномальні результати показників
функції печінки.

З боку шкіри та підшкірної клітковини

Часто:
підшкірний крововилив.

Нечасто:
висипання, свербіж, внутрішньошкірні крововиливи (пурпура).

Дуже рідко: бульозний дерматит
(токсичний епідермальний некроліз, синдром Стівенса-Джонсона, мультиформна
еритема, гострий
генералізований екзантематозний пустульоз), ангіоневротичний набряк, еритематозне або ексфоліативне висипання,
кропив’янка, медикаментозний синдром гіперчутливості, медикаментозне висипання
з еозинофілією та системними проявами (DRESS-синдром), екзема, плескатий
лишай.

З боку
репродуктивної системи та молочних залоз

Рідко: гінекомастія.

З боку кістково-м’язової системи

Дуже рідко:
кістково-м’язові крововиливи (гемартроз), артрит, артралгія, міалгія.

З боку нирок та сечовидільної
системи

Нечасто:
гематурія.

Дуже рідко:
гломерулонефрит, підвищення рівня креатиніну в крові.

Загальний стан і реакції у місці введення

Часто:
кровотечі у місці ін’єкції.

Дуже рідко:
гарячка.

Лабораторні дослідження

Нечасто:
подовження часу кровотечі, зниження кількості нейтрофілів і тромбоцитів.

Термін придатності.  2 роки.

Умови зберігання.

Лікарський засіб не потребує спеціальних умов
зберігання.

Зберігати у недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток у
блістері, по 3 або 9 блістерів у коробці.

Категорія відпуску. За рецептом.

Виробник.

Тева
Фармацевтікал Індастріз Лтд.

Місцезнаходження виробника та
адреса місця провадження його діяльності.

Вул. Елі Хурвіц 18, Інд. зона, Кфар-Саба, Ізраїль.