ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

Фромілід®
уно

(Fromilid® uno)

Склад:

діюча
речовина: кларитроміцин;

1
таблетка
містить 500 мг
кларитроміцину;

допоміжні
речовини: натрію
альгінат,
натрію
альгінат
кальцієвий,
лактози
моногідрат,
повідон,
полісорбат 80,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний, магнію
стеарат,
тальк,
гіпромелоза,
заліза оксид
жовтий (Е 172), титану
діоксид (Е 171),
пропіленгліколь.

Лікарська
форма. Таблетки
з
модифікованим
вивільненням.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
овальні
двоопуклі
таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою,
коричнювато-жовтого
кольору з
витисненою
літерою «U» з
одного боку.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.

Макроліди,
лінкозаміди
та
стрептограміни.
Кларитроміцин.
Код АТХ J01F A09.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Кларитроміцин
–
напівсинтетичний
антибіотик
групи
макролідів.
Антибактеріальна
дія кларитроміцину
визначається
його зв’язуванням
з
5OS-рибосомальною
субодиницею
чутливих
бактерій та
пригніченням
біосинтезу
білка.
Таблетки з
модифікованим
вивільненням є
однорідною
кристалічною
основою, яка
при
проходженні
через
шлунково-кишковий
тракт
забезпечує пролонговане
вивільнення
діючої
речовини.

Препарат
проявляє
високу
ефективність
in vitro
відносно
широкого
спектра
аеробних та
анаеробних
грампозитивних
і
грамнегативних
мікроорганізмів,
у тому числі
госпітальних
штамів.
Мінімальні
пригнічувальні
концентрації
(МПК)
кларитроміцину
зазвичай
вдвічі нижчі
за МПК
еритроміцину.

Кларитроміцин
in vitro
високоефективний
стосовно Legionella pneumophila і Mycoplasma
pneumonie. Дослідження
in vitro
показали, що
штами Enterobacteriaceae
і Pseudomonas, як
і
грамнегативні
бактерії, що
не ферментують
лактозу,
нечутливі до
кларитроміцину.

Мікробіологія

Кларитроміцин
активний in vitro і в
клінічної
практиці
відносно
більшості
штамів таких
мікроорганізмів:

Аеробні
грампозитивні
мікроорганізми: Staphylococcus aureus, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus
pyogenes, Listeria monocytogenes.

Аеробні
грамнегативні
мікроорганізми: Haemophilus influenzae, Haemophilus parainfluenzae, Moraxella
catarrhlis, Neisseria gonorrhоeae, Legionella pneumophila.

Інші
мікроорганізми: Mycoplasma pneumonia, Chlamydia pneumonia (TWAR).

Мікобактерії: Mycobacterium leprae, Mycobacterium kansaii, Mycobacterium chelonae,
Mycobacterium fortuitum, Mycobacterium avium сomplex (MAC), які
включають Mycobacterium avium, Mycobacterium
intracellueare.

Бета-лактамази
мікроорганізмів
не впливають
на
ефективність
кларитроміцину.

Більшість
метицилін- та
оксацилінрезистентних
штамів
стафілококів
нечутливі до кларитроміцину.

Кларитроміцин
активний in vitro відносно
більшості штамів
таких
мікроорганізмів,
однак клінічна
ефективність
та безпека
його застосування
не
встановлені.

Аеробні
грампозитивні
мікроорганізми: Streptococcus agalactiae, Streptococci
(групи C,F,G), Viridans group streptococci.

Аеробні
грамнегативні
мікроорганізми: Bordetella pertussis, Pasteurella multocida.

Анаеробні
грампозитивні
мікроорганізми: Clostridium perfringens, Peptococcus niger, Propionibacterium acnes.

Анаеробні
грамнегативні
мікроорганізми: Bacteriodes melaninogenicus.

Спірохети: Borrelia burgdorferi, Treponemsa pallidum.

Кампілобактерії: Campylobacter jejuri.

Кларитроміцин
чинить
бактерицидну
дію проти
кількох
штамів
бактерій: Haemophilus influenzae, Streptococcus
pyogenes, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus agalactiae, Moraxella (Branhamella) catarrhalis, Neisseria
gonorrhoeae, Campylobacter spp. та Helicobacter pylori.

Основним
метаболітом
кларитроміцину
в організмі
людини є
мікробіологічно
активний
14-ОН–кларитроміцин.
Для
більшості
мікроорганізмів
мікробіологічна
активність
метаболіту
дорівнює або
в 1-2 рази
слабкіша за
материнську
субстанцію,
за винятком Haemophilus
influenzae, проти
якого
ефективність
метаболіту
вдвічі вища.
В умовах in vitro та in
vivo
материнська
субстанція
та її
основний метаболіт
проявляють
або
адитивний,
або синергічний
ефект проти Haemophilus
influenzae залежно
від штаму
мікроорганізму.

Фармакокінетика.

Кінетика
таблеток
кларитроміцину
пролонгованої
дії
порівнювалася
з такою для
таблеток
негайного
вивільнення
по 250 і 500 мг. Величина
абсорбції
була
еквівалентна
при застосуванні
еквівалентних
доз. Абсолютна
біодоступність
становить
близько 50 %. При
багаторазовому
прийомі
препарату
кумуляції не
виявлено і
характер
метаболізму в
організмі
людини не
змінюється.

Здорові
суб’єкти

Після
прийому
кларитроміцину,
таблеток пролонгованої
дії,
внутрішньо
після їжі по 500 мг
на день
рівноважні
максимальні
концентрації
(Cmax)
кларитроміцину
і
14-ОН-кларитроміцину
у плазмі
крові
становили 1,3 і
0,48 мкг/мл
відповідно.
Періоди
напіввиведення
препарату і
його метаболіту
становили
відповідно 5,3
та 7,7 години.
Після
прийому 1000 мг
кларитроміцину
з
пролонгованою
дією на добу (2
таблетки по 500
мг)
рівноважні
максимальні
концентрації
кларитроміцину
і
14-ОН-кларитроміцину
становили у
середньому 2,4
мкг/мл і 0,67 мкг/мл
відповідно.
Періоди
напіввиведення
препарату та
його основного
метаболіту
становили
відповідно 5,8
та 8,9 години. Тmax
при прийомі
доз по 500 мг і 1000
мг на день
досягався
через 6 годин.
Рівноважні
концентрації
і 14-ОН-кларитроміцину
не
збільшуються
пропорційно
до дози кларитроміцину,
а періоди
напіввиведення
кларитроміцину
і його
основного
метаболіта
збільшуються
з
підвищенням
дози. Нелінійний
характер
фармакокінетики
кларитроміцину
пов’язаний
зі
зменшенням
утворення
14-гідроксильованого
та
N-деметильованого
метаболітів
при
застосуванні
більш
високих доз.
З сечею виводиться
близько 40 %
дози
кларитроміцину,
через
кишечник – 30 %.

Пацієнти

Кларитроміцин
і його
метаболіт
широко розподіляються
у тканинах і
рідинах
організму.
Після
перорального
прийому
вміст кларитроміцину
у спинномозковій
рідині
залишається
невисоким (1-2 %
від рівня у
сироватці
крові при
нормальному
стані
гематоенцефалічного
бар’єра).
Концентрація
кларитроміцину
у тканинах
зазвичай у
кілька разів
вища, ніж у
сироватці
крові.

Порушення
функції
печінки.

У пацієнтів
з помірними
та тяжким
порушенням
функції
печінки, але
зі
збереженою
функцією нирок
корекція
дози
кларитроміцину
не потрібна.

Порушення
функції
нирок.

При
порушенні
функції
нирок
збільшуються
мінімальні і
максимальні
концентрації
у плазмі
крові, період
напіввиведення
і площа під
кривою «концентрація/час»
кларитроміцину
і 14-ОН-кларитроміцину.
Константа
елімінації
та виведення
із сечею
зменшуються.
Ступінь
зміни цих
показників
залежить від
ступеня
порушення
функції
нирок – чим тяжче
порушення,
тим більше
виражені
зміни
показників.

Пацієнти
літнього
віку.

У пацієнтів
літнього
віку рівень
кларитроміцину
і
14-ОН-кларитроміцину
в крові був вищим,
а виведення –
повільніше
порівняно з таким
у людей
молодшого
віку. Зміна
фармакокінетики
у пацієнтів
літнього віку
пов’язана у
першу чергу з
порушенням
функціонального
стану нирок,
а не з віком
пацієнта.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
інфекцій,
спричинених
чутливими до
кларитроміцину
мікроорганізмами.

Інфекції
нижніх
дихальних
шляхів
(бронхіт,
пневмонія
тощо).

Інфекції
верхніх
дихальних
шляхів
(синусит,
фарингіт
тощо).

Інфекції
шкіри та м’яких
тканин
(фолікуліт,
бешиха тощо).

Протипоказання.

·
Підвищена
чутливість
до
кларитроміцину
або до інших
макролідних
антибіотиків
чи до
будь-яких
інгредієнтів
препарату.

·
Одночасне
застосування
з будь-яким
із наступних
препаратів:
астемізол,
цизаприд, пімозид,
терфенадин
(оскільки це
може призвести
до
подовження
інтервалу QT
та розвитку серцевих
аритмій,
включаючи
шлуночкову
тахікардію,
фібриляцію
шлуночків та
піруетну
шлуночкову
тахікардію (torsades de pointes));
алкалоїди
ріжків,
наприклад
ерготамін, дигідроерготамін
(оскільки це
може призвести
до
ерготоксичності);
інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази
(статини), що
значною
мірою метаболізуються
CYP3A4 (ловастатин
або симвастатин),
через
підвищений
ризик виникнення
міопатії,
включаючи
рабдоміоліз
(див. розділ «Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

·
Одночасне
застосування
кларитроміцину
та
перорального
мідазоламу (див.
розділи «Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

·     Вроджене
або
встановлене
набуте
подовження
інтервалу QT або
шлуночкові
серцеві
аритмії в
анамнезі,
включаючи
піруетну
шлуночкову
тахікардію (torsade de pointes)
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Гіпокаліємія
(ризик
подовження
інтервалу QT).

Тяжка
печінкова
недостатність та супутня
ниркова
недостатність.

·     Одночасне
застосування
кларитроміцину
(та інших
сильних інгібіторів
CYP3A4) з колхіцином
пацієнтам з
нирковою або
печінковою
недостатністю
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

·
Одночасне
застосування
кларитроміцину
з
тикагрелором
або ранолазином.

·
Кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв
(оскільки ця
форма не
дозволяє
зменшити
дозу нижче 500 мг
на добу).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Кларитроміцин
не взаємодіє
з пероральними
контрацептивами.

Застосування
нижчезазначених
препаратів
суворо
протипоказане
через
можливий розвиток
тяжких
наслідків
взаємодії

Цизаприд,
пімозид,
астемізол і
терфенадин

Підвищення
рівнів
цизаприду у
сироватці крові
спостерігалося
при
супутньому
застосуванні
з
кларитроміцином,
що може
спричинити
подовження
інтервалу QT і
появу
аритмій, у
тому числі
шлуночкової
тахікардії,
фібриляції
шлуночків і torsade de pointes.
Подібні
ефекти
відзначалися
і при сумісному
застосуванні
пімозиду та
кларитроміцину
(див. розділ
«Протипоказання»).

Повідомляли
про
здатність
макролідів
змінювати
метаболізм
терфенадину,
призводячи
до
підвищення
рівнів
терфенадину
в сироватці
крові, що
іноді
асоціювалося
з серцевими
аритміями,
такими як
подовження
інтервалу QT,
шлуночкова
тахікардія,
фібриляція
шлуночків і torsade de pointes (див.
розділ
«Протипоказання»).
У ході дослідження
у 14
добровольців
при
сумісному
застосуванні
терфенадину
та
кларитроміцину
спостерігалося
підвищення
рівня кислотного
метаболіту
терфенадину
у 2–3
рази та подовження
інтервалу QT,
що не
призвело до
клінічно значущого
ефекту.
Подібні
ефекти
відзначалися
і при
сумісному
застосуванні
астемізолу та
інших
макролідів.

Ерготамін/дигідроерготамін

Постмаркетингові
повідомлення
свідчать, що
одночасне
застосування
кларитроміцину
та
ерготаміну
або
дигідроерготаміну
асоціювалося
з появою
ознак гострого
ерготизму, що
характеризувалося
вазоспазмом
та ішемією
кінцівок і
інших тканин,
включаючи
центральну
нервову
систему. Одночасне
призначення
кларитроміцину
та
алкалоїдів
ріжків
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Пероральний
мідазолам

При
застосуванні
мідазоламу з
таблетками
кларитроміцину
(500 мг 2 рази на
добу) AUC мідазоламу
збільшувалася
у 7 разів
після
перорального
застосування
мідазоламу.
Одночасне
застосування
перорального
мідазоламу і
кларитроміцину
протипоказане
(див.
«Протипоказання»).

Інгібітори Гмг-КоА-редуктази
(статини)

Комбіноване
застосування
кларитроміцину
з
ловастатином
або
симвастатином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»),
оскільки ці
статини значною
мірою
метаболізуються
CYP3A4 і одночасне
застосування
з
кларитроміцином
підвищує їх
концентрацію
у плазмі
крові, що, своєю
чергою,
підвищує
ризик
виникнення
міопатії,
включаючи
рабдоміоліз.
Повідомляли
про розвиток
рабдоміолізу
у пацієнтів
при сумісному
застосуванні
кларитроміцину
та цих
статинів.
Якщо
лікування
кларитроміцином
неможливо
уникнути,
терапію ловастатином
або
симвастатином
необхідно
припинити
під час курсу
лікування.

Слід
з
обережністю
призначати
кларитроміцин
одночасно з
іншими статинами.
У ситуаціях,
коли
одночасного
застосування
кларитроміцину
зі статинами
уникнути
неможливо,
рекомендується
призначати
найменшу
зареєстровану
дозу статину.
Можливе
застосування
статину, який
не залежить
від
метаболізму
CYP3A (наприклад
флувастатину).
Необхідний
моніторинг
пацієнтів
щодо виявлення
ознак і
симптомів
міопатії.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
фармакокінетику
кларитроміцину

Лікарські
засоби, що є
індукторами
CYP3A (наприклад
рифампіцин,
фенітоїн,
карбамазепін,
фенобарбітал,
препарати
звіробою),
можуть
індукувати
метаболізм
кларитроміцину.
Це може
призвести до
субтерапевтичних
рівнів
кларитроміцину
та зниження
його
ефективності.
Крім того,
може бути необхідним
моніторування
плазмових
рівнів
індуктора CYP3A,
які можуть
бути
підвищені через
інгібування
CYP3A
кларитроміцином
(див. також інструкцію
для
медичного
застосування
відповідного
індуктора CYP3A4).
Одночасне
застосування
рифабутину і
кларитроміцину
призводило
до
підвищення
рівнів
рифабутину та
зниження
рівнів
кларитроміцину
в сироватці крові
з одночасним
підвищенням
ризику появи
увеїту.

Вплив
наступних
лікарських
засобів на концентрацію
кларитроміцину
у крові відомий
або
допускається,
тому може
знадобитися
зміна дози
або
застосування
альтернативної
терапії.

Ефавіренц,
невірапін,
рифампіцин,
рифабутин і
рифапентин

Потужні
індуктори
ферментів
цитохрому Р450, такі
як ефавіренц,
невірапін,
рифампіцин, рифабутин
і рифапентин
можуть
прискорювати
метаболізм
кларитроміцину,
зменшуючи його
концентрацію
у плазмі
крові, але
збільшуючи
концентрацію
14-ОН-кларитроміцину
–
мікробіологічно
активного
метаболіту.
Оскільки
мікробіологічна
активність
кларитроміцину
і 14-ОН-кларитроміцину
різна по
відношенню
до різних бактерій,
очікуваного
терапевтичного
ефекту може
бути не
досягнуто
через
одночасне
застосування
кларитроміцину
та
індукторів
ферментів
цитохрому Р450.

Етравірин

Дія
кларитроміцину
послаблювалась
етравірином;
однак
концентрації
активного метаболіту
14-ОН-кларитроміцину
підвищувались.
Оскільки
14-ОН-кларитроміцин
має знижену
активність
щодо Mycobacterium
avium complex (MAC),
загальна
активність
щодо цього
патогену може
бути змінена.
Тому для
лікування
МАС слід
розглянути
застосування
альтернативних
кларитроміцину
лікарських
засобів.

Флуконазол

Рівноважні
концентрації
активного
метаболіту
14-ОН-кларитроміцину
значно не
змінювалися
при сумісному
застосуванні
з
флуконазолом.
Зміна дози
кларитроміцину
не потрібна.

Ритонавір

Застосування
200 мг ритонавіру
кожні 8 годин і
500 мг кларитроміцину
кожні 12 годин призводило
до значного
пригнічення
метаболізму кларитроміцину.
Cmax
кларитроміцину
підвищувалася
на 31 %, Cmin – на 182 % і AUC
– на 77 % при
одночасному
застосуванні
ритонавіру.
Визначалося
повне
пригнічення
утворення
14-ОН-кларитроміцину.
Через велике
терапевтичне
вікно
зменшення
дози
кларитроміцину
для
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок не
потрібне. Для
пацієнтів із
нирковою недостатністю
необхідне
коригування
дози: при CLCR 30-60
мл/хв дозу
кларитроміцину
необхідно
зменшити на 50 %;
при CLCR < 30 мл/хв
– необхідно
зменшити на 75 %.
Дози
кларитроміцину,
що
перевищують 1
г/добу, не
слід
застосовувати
разом з
ритонавіром.

Такі
ж
коригування
дози слід
проводити для
пацієнтів з
ослабленою
функцією
нирок при
застосуванні
ритонавіру в
якості
фармакокінетичного
підсилювача
разом з
іншими
інгібіторами
ВІЛ-протеази,
включаючи
атазанавір і
саквінавір.

Вплив
кларитроміцину
на
фармакокінетику
інших
лікарських
засобів.

Антиаритмічні
засоби

Існують
постмаркетингові
повідомлення
про розвиток
піруетної
шлуночкової
тахікардії,
що виникла
при
одночасному
застосуванні
кларитроміцину
з хінідином
або дизопірамідом.
Рекомендується
проводити
ЕКГ-моніторування
для
своєчасного
виявлення
подовження
інтервалу QT.
Під час
терапії
кларитроміцином
слід стежити
за
концентраціями
цих
препаратів у
сироватці
крові.

Повідомляли
про гіпоглікемію
при
одночасному
застосуванні
кларитроміцину
і
дизопіраміду,
тому необхідний
моніторинг
рівня
глюкози
крові при
одночасному
застосуванні
цих засобів.

Пероральні
гіпоглікемічні
засоби/інсулін

При
сумісному
застосуванні
з певними гіпоглікемічними
засобами,
такими як
натеглінід і
репаглінід,
кларитроміцин
може
інгібувати
ензим СYP3A, що
може
спричинити
гіпоглікемію.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
рівня глюкози.

CYP3A-пов’язані
взаємодії|

Одночасне
застосування
кларитроміцину,
відомого
інгібітору
ферменту CYP3A, і
препарату, що
головним
чином метаболізується
CYP3A, може
призвести до
підвищення
концентрації
останнього у
плазмі крові,
що, у свою
чергу, може посилити
або
подовжити
його
терапевтичний
ефект і ризик
виникнення
побічних
реакцій. Слід
бути
обережними
при
застосуванні
кларитроміцину
пацієнтам,
які
отримують
терапію лікарськими
засобами –
субстратами
CYP3A, особливо
якщо
CYP3A-субстрат
має вузький
терапевтичний
діапазон
(наприклад
карбамазепін)
і/або
екстенсивно
метаболізується
цим ензимом.

Може
знадобитися
зміна дози, і,
по можливості,
ретельний
моніторинг
сироваткових
концентрацій
лікарського
засобу, що
метаболізується
CYP3A у пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
кларитроміцин.

Відомо
(або
припускається),
що наступні
лікарські
препарати або
групи
препаратів
метаболізуються
одним і тим
самим CYP3A
ізоферментом:
алпразолам,
астемізол,
карбамазепін,
цилостазол,
цизаприд,
циклоспорин,
дизопірамід,
алкалоїди
ріжків,
ловастатин,
метилпреднізолон,
мідазолам,
омепразол,
пероральні
антикоагулянти
(наприклад
варфарин),
пімозид,
хінідин, рифабутин,
силденафіл,
симвастатин,
такролімус,
терфенадин,
триазолам і
вінбластин,
але цей
список не є
повним.
Подібний
механізм
взаємодії
відзначений
при
застосуванні
фенітоїну,
теофіліну і
вальпроату,
що
метаболізуються
іншим
ізоферментом
системи
цитохрому Р450.

Омепразол

Застосування
кларитроміцину
(500 мг кожні 8 годин)
у комбінації
з
омепразолом
(40 мг на добу) у
дорослих
здорових
добровольців
призводило до
підвищення
рівноважних
концентрацій
омепразолу (Cmax,
AUC0-24, t1/2 підвищувалися
на 30 %, 89 % і 34 %
відповідно).
При
застосуванні
тільки
омепразолу
середнє
значення рН
шлункового
соку при
вимірюванні
протягом 24
годин
становило 5,2,
при сумісному
застосуванні
омепразолу з
кларитроміцином
– 5,7.

Силденафіл, тадалафіл
і варденафіл

Спільне
призначення
клариротміцину
з силденафілом,
тадалафілом
або
варденафілом,
які як
мінімум
частково
метаболізуються
CYP3A, швидше за
все призведе
до
збільшення
експозиції
інгібітора
фосфодіестерази,
що може
потребувати
зменшення
дози
інгібіторів
фосфодіестерази.

Теофілін,
карбамазепін

Результати
клінічних
досліджень
показали, що
існує
незначне, але
статистично
значуще (p ≤0,05)
збільшення
концентрації
теофіліну
або
карбамазепіну
у плазмі
крові при їх
одночасному
застосуванні
з кларитроміцином.

Толтеродин

Толтеродин
головним
чином
метаболізується
2D6-ізоформою
цитохрому Р450
(CYP2D6). Однак у
популяції
пацієнтів
без CYP2D6
метаболізм
відбувається
через CYP3А. У цій
популяції
пригнічення
CYP3А
призводить
до значного
підвищення
плазмових
концентрацій
толтеродину.
Для таких
пацієнтів
зниження
дози
толтеродинуу може
бути
необхідним
при його
застосуванні
з
інгібіторами
CYP3А, такими як
кларитроміцин.

Триазолбензодіазепіни
(наприклад
альпразолам,
мідазолам, триазолам)

При
застосуванні
мідазоламу з
таблетками
кларитроміцину
(500 мг 2 рази на
добу) AUC
мідазоламу
збільшувалася
у 2,7 раза після
внутрішньовенного
введення та у
7 разів після
перорального
застосування
мідазоламу.
Слід уникати
комбінованого
застосування
перорального
мідазоламу і
кларитроміцину.
При
внутрішньовенному
застосуванні
мідазоламу з
кларитроміцином
слід
проводити
ретельне спостереження
за станом пацієнта
для
своєчасного
коригування
дози.

Слід
дотримуватися
таких самих
запобіжних
заходів при
застосуванні
інших бензодіазепінів,
які
метаболізуються
CYP3A, включаючи
триазолам і
альпразолам.
Для
бензодіазепінів,
елімінація
яких не
залежить від
CYP3A (темазепам,
нітразепам,
лоразепам),
розвиток
клінічно
значущої
взаємодії з
кларитроміцином
малоймовірний.

Існують
постмаркетингові
повідомлення
про
лікарську
взаємодію і розвиток
побічних
явищ з боку
центральної
нервової
системи (такі
як
сонливість і
сплутаність
свідомості)
при
сумісному
застосуванні
кларитроміцину
і триазоламу.
Слід
спостерігати
за пацієнтом,
враховуючи
можливість посилення
фармакологічних
ефектів з боку
центральної
нервової
системи.

Інші
види
взаємодій

Колхіцин

Колхіцин
є субстратом
CYP3A і
P-глікопротеїну
(Pgp). Відомо, що
кларитроміцин
та інші
макроліди
здатні
пригнічувати
CYP3A і Pgp. При
одночасному
застосуванні
кларитроміцину
і колхіцину
пригнічення
Pgp і CYP3A
кларитроміцином
може
призвести до
підвищення
експозиції
колхіцину.
Одночасне
застосування
кларитроміцину
з колхіцином
пацієнтам з
нирковою або
печінковою недостатністю
протипоказане
(див. розділи «Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Дигоксин

Дигоксин
вважається
субстратом
P-глікопротеїну
(Pgp). Відомо, що
кларитроміцин
може пригнічувати
Pgp. При
одночасному
застосуванні
пригнічення
Pgp може
призвести до
підвищення
експозиції
дигоксину. Повідомляли
про
підвищення
концентрації
дигоксину у сироватці
крові
пацієнтів,
які
застосовували
кларитроміцин
разом з
дигоксином. У
деяких
пацієнтів
розвинулися
ознаки дигіталісної
токсичності, у
тому числі
потенційно
летальної
аритмії. Слід
ретельно
контролювати
концентрації
дигоксину у
сироватці
крові
пацієнтів
при його застосуванні
з
кларитроміцином.

Зидовудин

Одночасне
застосування
таблеток
кларитроміцину
негайного
вивільнення
і зидовудину
у ВіЛ-інфікованих
пацієнтів
може
спричиняти зниження
рівноважних
концентрацій
зидовудину у
сироватці
крові. Кларитроміцин
може
перешкоджати
абсорбції
перорального
зидовудину
при одночасному
прийомі;
цього
значною
мірою можна
уникнути,
дотримуючись
4-годинного
інтервалу
між
прийомами
кларитроміцину
і зидовудину.
Про таку
взаємодію
при
застосуванні
суспензії
кларитроміцину
та
зидовудину
або дидеоксиінозину
дітям не
повідомляли.
Така
взаємодія
малоймовірна
при призначенні
кларитроміцину
для
внутрішньовенного
введення.

Фенітоїн
та вальпроат

Були
спонтанні
або опубліковані
повідомлення
про
взаємодію
інгібіторів
CYP3A, включаючи
кларитроміцин,
з лікарськими
засобами, які
не
вважаються
такими, що
метаболізуються
CYP3A (наприклад
фенітоїн та
вальпроат).
Рекомендується
визначення
рівнів цих
лікарських
засобів у
сироватці
крові при
одночасному
призначенні
їх з кларитроміцином.
Повідомляли
про
підвищення
їх рівнів у
сироватці
крові.

Двобічно
спрямовані
лікарські
взаємодії

Атазанавір

Застосування
кларитроміцину
(500 мг 2 рази на
добу) з
атазанавіром
(400 мг 1 раз на
добу), які є
субстратами
та
інгібіторами
CYP3A, призводило
до
збільшення
експозиції
кларитроміцину
у 2 рази та
зменшення
експозиції
14-ОН-кларитроміцину
на 70 % зі
збільшенням
AUC атазавіру
на 28 %. Оскільки
кларитроміцин
має великий
терапевтичний
діапазон,
немає необхідності
у зниженні
дози у
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок. Дозу
кларитроміцину
необхідно
зменшити на 50 %
для
пацієнтів з
кліренсом
креатиніну 30-60
мл/хв і на 75 % для
пацієнтів з
кліренсом креатиніну
< 30 мл/хв. Дози
кларитроміцину
понад 1 мг на
добу не слід
застосовувати
разом з інгібіторами
протеази.

Блокатори
кальцієвих
каналів

Через
ризик
артеріальної
гіпотензії з
обережністю
слід
застосовувати
кларитроміцин
одночасно з
блокаторами
кальцієвих каналів,
що
метаболізуються
CYP3A4 (наприклад верапаміл,
амлодипін,
дилтіазем).
При взаємодії
можуть
підвищуватися
плазмові
концентрації
як
кларитроміцину,
так і
блокаторів
кальцієвих
каналів.

У
пацієнтів,
які
отримували
кларитроміцин
разом з
верапамілом,
спостерігалися
артеріальна
гіпотензія,
брадиаритмії
та
лактоацидоз.

Ітраконазол

Кларитроміцин
та
інраконазол
є субстратами
та
інгібіторами
CYP3A, у зв’язку з
чим
кларитроміцин
може
підвищувати
плазмові
рівні
ітраконазолу
та навпаки. При
застосуванні
інраконазолу
разом з кларитроміцином
пацієнти
повинні
перебувати
під пильним
наглядом для
виявлення
проявів або
симптомів подсиленого
або
пролонгованого
ефекту.

Саквінавір

Застосування
кларитроміцину
з саквінавіром
(м’які
желатинові
капсули 3 рази
на добу), які є
субстратами
та
інгібіторами
CYP3A, призводило
до
збільшення AUC
рівноважного
стану на 177 % та Сmax
на 187 %
порівняно із
застосуванням
тільки саквінавіру.
При цьому AUC та
Сmax
кларитроміцину
збільшувалися
приблизно на
40 % порівняно з
застосуванням
тільки
кларитроміцину.
Немає
необхідності
у коригуванні
доз, якщо
обидва
лікарські
засоби
застосовувати
одночасно
протягом
обмеженого
проміжку
часу та у
вищезгаданих
дозах і
лікарських
формах.
Результати
дослідження
лікарської
взаємодії із
застосуванні
м’яких
желатинових
капсул
можуть не
відповідати
ефектам, які
спостерігаються
при
застосуванні
саквінавіру
у формі
твердих
желатинових капсул.
Результати
дослідження
лікарської
взаємодії
лише
саквінавіру
можуть не відповідати
ефектам, які
спостерігаються
при терапії
саквінавіром/
ритонавіром.
Якщо
саквінавір
застосовувати
разом з
ритонавіром,
необхідно
врахувати
можливий
вплив
ритонавіру
на
кларитроміцин
(див. вище).

Особливості
застосування.

Кларитроміцин
не слід
призначати
вагітним без
ретельної
оцінки
співвідношення
користь/ризик,
особливо у І
триместрі
вагітності (див.
розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Тривале
або повторне
застосування
антибіотиків
може
спричиняти
надмірний
ріст нечутливих
бактерій і
грибів. При
виникненні
суперінфекції
слід
припинити
застосування
кларитроміцину
і розпочати
відповідну
терапію.

З
обережністю
слід
застосовувати
препарат
пацієнтам із тяжкою
нирковою
недостатністю
(див. розділ
«Протипоказання»).

Під час
застосування
кларитроміцину
повідомляли
про
порушення
функції
печінки,
включаючи підвищений
рівень
печінкових
ферментів, і
про гепатоцелюлярний
та/або
холестатичний
гепатит з
жовтяницею
або без неї.
Це порушення
функції
печінки може
бути тяжкого
ступеня та є
зазвичай
оборотним. У
деяких
випадках повідомляли
про
печінкову
недостатність
з летальним
наслідком,
яка в
основному
була асоційована
з серйозними
основними
хворобами та/або
супутнім
медикаментозним
лікуванням.
Необхідно
негайно
припинити
застосування
кларитроміцину
при
виникненні
таких
проявів та
симптомів
гепатиту як
анорексія,
жовтяниця,
потемніння
сечі, свербіж
або біль у
ділянці
живота.

Про
розвиток
діареї від
легкого
ступеня тяжкості
до
псевдомембранозного
коліту з летальним
наслідком,
спричиненого
Clostridium difficile (CDAD),
повідомляли
при
застосуванні
практично
всіх
антибактеріальних
препаратів, у
тому числі
кларитроміцину.
Слід завжди
пам’ятати
про
можливість
розвитку
діареї, спричиненої
Clostridium difficile, у всіх
пацієнтів з
діареєю
після
застосування
антибіотиків.
Крім того,
необхідно ретельно
зібрати
анамнез,
оскільки про
розвиток
діареї,
спричиненої Clostridium
difficile,
повідомляли
навіть через
2 місяці
після застосування
антибактеріальних
препаратів. У
разі
виникнення
псевдомембранозного
коліту
необхідно
припинити
лікування
кларитроміцином
незалежно
від показань,
за якими його
було
призначено.
Необхідно
провести мікробіологічне
дослідження
та розпочати
необхідне
лікування.
Слід уникати
препаратів,
що
пригнічують
перистальтику.

Препарат
виводиться
печінкою і
нирками. Слід
бути
обережним
при
застосуванні
препарату
пацієнтам із
порушенням
функції
печінки, із
середнім або
тяжким
ступенем
порушення
функції нирок.

Колхіцин

Повідомляли
про розвиток
колхіцинової
токсичності
(у тому числі
з летальним
наслідком)
при
сумісному
застосуванні
кларитроміцину
і колхіцину,
особливо
пацієнтам
літнього
віку, у тому
числі на тлі
ниркової
недостатності
Одночасне
застосування
кларитроміцину
з колхіцином
пацієнтам із
нирковою або
печінковою
недостатністю
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

З
обережністю
слід
застосовувати
одночасно
кларитроміцин
та триазолбензодіазепіни,
наприклад
триазолам,
внутрішньовенний
мідазолам
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

З
обережністю
слід
застосовувати
кларитроміцин
одночасно з
іншими
ототоксичними
засобами, особливо
з
аміноглікозидами.
Слід проводити
моніторинг
вестибулярної
та слухової функції
під час та
після
лікування.

Серцево-судинні
події

Подовження
серцевої
реполяризації
та інтервалу
QT, що свідчить
про ризик
розвитку серцевої
аритмії та torsades de pointes,
спостерігалося
при
лікуванні
макролідами,
включаючи
кларитроміцин
(див. розділ
«Побічні
реакції»). З
огляду на те,
що нижчезазначені
ситуації
можуть
призвести до
підвищеного
ризику
шлуночкових
аритмій (включаючи
torsades de pointes), кларитроміцин
слід
з
обережністю
застосовувати
нижчезазначеним
групам
пацієнтів.

·
Пацієнти
з ішемічною
хворобою
серця, тяжкою
серцевою
недостатністю,
порушеннями
провідності
або з клінічно
значущою
брадикардією.

·
Пацієнти
з
порушеннями
електролітного
балансу,
такими як
гіпомагніємія.
Кларитроміцин
не можна
застосовувати
пацієнтам
з гіпокаліємією
(див. розділ
«Протипоказання»).

·
Пацієнти,
які
одночасно
приймають
інші препарати,
які сприяють
подовженню
інтервалу QT
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
кларитроміцину
з
астемізолом,
цизапридом,
пімозидом і
терфенадином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Кларитроміцин
не можна
застосовувати
пацієнтам
з вродженим
або
встановленим
набутим
подовженням
інтервалу QT
або зі
шлуночковою
аритмією в
анамнезі (див.
розділ
«Протипоказання»).

Результати
епідеміологічних
досліджень
щодо ризику
несприятливих
серцево-судинних
наслідків
застосування
макролідів досить
різні. Деякі
спостереження
виявили рідкісний
короткотерміновий
ризик
розвитку
аритмії,
інфаркту міокарда
та
летального
серцево-судинного
наслідку,
пов’язаного
з
застосуванням
макролідів,
включаючи
кларитроміцин.
Розгляд цих
результатів
при
призначенні
кларитроміцину
має бути
збалансованим
щодо переваг
лікування.

Пневмонія

Оскільки
можливе
існування
резистентності
Streptococcus pneumoniae
до
макролідів,
важливо
проводити
тест на чутливість
при
призначенні
кларитроміцину
для
лікування
негоспітальної
пневмонії. У
випадку
госпітальної
пневмонії
кларитроміцин
потрібно
застосовувати
у комбінації
з іншими відповідними
антибіотиками.

Інфекції
шкіри та м’яких
тканин від
легкого до
помірного
ступеня
тяжкості

Дані
інфекції
найчастіше
спричинені
мікроорганізмами
Staphylococcus aureus та
Streptococcus pyogenes, кожен з
яких може
бути
резистентним
до
макролідів.
Тому важливо
проводити тест
на
чутливість. У
випадках,
коли неможливо
застосувати
бета-лактамні
антибіотики
(наприклад,
алергія), в
якості
препаратів
першого
вибору можна
застосовувати
інші антибіотики,
наприклад
кліндаміцин.
У даний час
макроліди
відіграють
роль тільки у
лікуванні
деяких
інфекцій шкіри
та м’яких
тканин,
наприклад:
інфекції,
спричинені Corynebacterium
minutissimum (еритразма),
acne vulgaris, бешихове
запалення; та
у ситуаціях,
коли не можна
застосовувати
лікування
пеніцилінами.

У
випадку
розвитку
тяжких
гострих
реакцій
гіперчутливості,
таких як
анафілаксія,
синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз, DRESS, хвороба
Шенляйна-Геноха,
терапію
кларитроміцином
слід негайно
припинити та
одразу ж
розпочати
відповідне
лікування.

Кларитроміцин
потрібно
застосовувати
з обережністю
при
одночасному
призначенні
з
індукторами
ферменту
цитохрому СYP3A4 (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Слід
звернути
увагу на можливість
перехресної
резистентності
між
кларитроміцином
та іншими
макролідами,
а також
лінкоміцином
і
кліндаміцином.

Застосування
будь-якої
антимікробної
терапії, у т.ч.
кларитроміцину,
для
лікування інфекції
Helicobacter pylori
може
призвести до
виникнення
мікробної
резистентності.

Пероральні
гіпоглікемічні
засоби/Інсулін

Комбіноване
застосування
кларитроміцину
та
пероральних
гіпоглікемічних
засобів
(таких як
похідні
сульфонілсечовини)
та/або
інсуліну
може
спричиняти
виражену гіпоглікемію.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
рівня
глюкози (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пероральні
антикоагулянти

При
сумісному
застосуванні
кларитроміцину
з варфарином
існує ризик
виникнення серйозної
кровотечі,
значного
підвищення
показника
МНС
(міжнародне
нормалізоване
відношення)
та
протромбінового
часу. Поки
пацієнти
отримують
одночасно
кларитроміцин
та
пероральні
антикоагулянти,
потрібно часто
контролювати
показник МНС
та
протромбіновий
час.

Інгібітори
Гмг-КоА-редуктази

Комбіноване
застосування
кларитроміцину
з
ловастатином
або
симвастатином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).
Слід з
обережністю
призначати
кларитроміцин
одночасно з
іншими
статинами.
Повідомлялося
про розвиток
рабдоміолізу
у пацієнтів
при одночасному
застосуванні
кларитроміцину
і статинів.
Необхідний
моніторинг
стану
пацієнтів
щодо
виявлення
ознак і
симптомів
міопатії. У
разі коли
одночасного
застосування
кларитроміцину
зі статинами
уникнути неможливо,
рекомендується
призначати
найменшу
зареєстровану
дозу статину.
Можливе
застосування
статину, який
не залежить
від
метаболізму
CYP3A (наприклад
флувастатину)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Допоміжні
речовини

Препарат
містить
лактозу, тому
пацієнтам з
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
недостатністю
лактази або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
не слід
застосовувати
препарат.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Безпека
застосування
кларитроміцину
у період
вагітності
або
годування
груддю не
встановлена.
Кларитроміцин
можна
призначати лише
у випадках,
коли
очікувана
користь для
матері
переважає
можливий
ризик для плода,
особливо
протягом
перших трьох
місяців
вагітності.

Кларитроміцин
протипоказаний
жінкам, які
годують
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Дані
про вплив
відсутні. Однак
перед
керуванням
автотранспортом
та іншими
механізмами
необхідно
брати до уваги
можливе
виникнення
побічних реакцій
з боку
нервової
системи,
таких як судоми,
запаморочення,
вертиго,
сплутаність свідомості,
галюцинації.

Спосіб
застосування
та дози.

Застосовувати
внутрішньо
під час
прийому їжі,
не
розжовуючи і
запиваючи
водою.

Рекомендована
доза
кларитроміцину
для дорослих
та дітей
віком від 12
років становить
500 мг (1 таблетка)
через кожні 24
години, при
тяжких
інфекціях
дозу можна
збільшити до
1000 мг (2
таблетки)
через кожні 24
години.

Звичайна
тривалість
лікування
становить
від 5 до 14 днів,
за винятком
лікування
негоспітальної
пневмонії і
синуситів,
які
вимагають 6-14
днів терапії.

Застосування
для
пацієнтів із
нирковою недостатністю: цю
форму
препарату не
застосовувати
пацієнтам з
тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну < 30
мл/хв),
оскільки
вона не
дозволяє
адекватно
зменшити
дозу. Таким
пацієнтам слід
застосовувати
таблетки
кларитроміцину
негайного
вивільнення
(Фромілід®,
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою по
250 мг або по 500 мг).
Для
пацієнтів із
нирковою недостатністю
середньої
тяжкості (кліренс
креатиніну 30-60
мл/хв) дозу
знижувати на
50 % до
максимальної
дози
кларитроміцину
– 1 таблетка
пролонгованої
дії на добу.

Діти.

Застосування
таблеток
кларитроміцину
дітям віком
до 12 років не
вивчали.
Таким пацієнтам
слід
застосовувати
кларитроміцин
у формі
суспензії.

Передозування.

Симптоми.
Існуючі
повідомлення
вказують на
те, що передозування
кларитроміцину
може спричинити
появу
симптомів з
боку
шлунково-кишкового
тракту. В
одного
пацієнта з
біполярним
розладом в
анамнезі,
який застосував
8 грамів
кларитроміцину,
розвинулися
порушення ментального
статусу,
параноїдальна
на поведінка,
гіпокаліємія
і гіпоксемія.

Лікування.
Побічні
реакції, що
супроводжують
передозування,
слід
лікувати за
допомогою
негайного
промивання
шлунка і
симптоматичної
терапії. Як і
щодо інших
макролідів,
малоймовірно,
щоб
гемодіаліз
або
перитонеальний
діаліз
істотно
змінювали
рівень
кларитроміцину
в сироватці
крові.

Побічні
реакції.

Найчастішими
та
загальними
побічними реакціями
при
лікуванні
кларитроміцином
дорослих та дітей
є біль у
животі,
діарея,
нудота,
блювання та
спотворення
смаку. Кларитроміцин
може спричиняти
функціональні
кишково-шлункові
розлади.

Ці побічні
реакції
зазвичай
незначно виражені
та
узгоджуються
з відомим
профілем безпеки
макролідних
антибіотиків.
Не існує
суттєвої
різниці у
частоті цих
побічних
реакцій між
групами
пацієнтів, у
яких були
наявні або
відсутні
мікобактеріальні
інфекції.

З
обережністю
застосовувати
кларитроміцин
із
триазоламом
через ризик
виникнення
порушень з
боку
центральної
нервової системи
(наприклад
сонливість
та сплутаність
свідомості).

Побічні
ефекти, що
можуть
виникнути
при терапії
кларитроміцином,
класифіковано
за системою
органів:

Інфекції
та інвазії: целюліт1,
кандидоз
ротової
порожнини,
гастроентерит2,
інфекція3,
вагінальна інфекція;
псевдомембранозний
коліт, бешихове
запалення,
еритразма.

З боку
крові і
лімфатичної
системи:
лейкопенія,
нейтропенія4,
тромбоцитемія3,
еозинофілія4,
агранулоцитоз,
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:
анафілактоїдні
реакції1,
гіперчутливість.

З боку
метаболізму
і харчування:
анорексія,
зниження
апетиту,
гіпоглікемія5.

З боку
психіки:
безсоння,
тривожність,
нервозність3,
скрикування3,
психози,
сплутаність
свідомості,
деперсоналізація,
депресія,
дезорієнтація,
галюцинації,
кошмарні
сновидіння, манія.

З боку
центральної
нервової
системи: дисгевзія
(порушення
смакової
чутливості),
головний
біль,
спотворення
смаку, втрата
свідомості1,
дискінезія1,
запаморочення,
сонливість,
тремор,
судоми,
агевзія
(втрата
смакової
чутливості),
паросмія,
аносмія, парестезія.

З боку
органів
слуху і
лабіринту: запаморочення,
погіршення
слуху, дзвін
у вухах,
втрата слуху.

З боку
серця: зупинка
серця1,
фібриляція
передсердь1,
подовження
інтервалу QT,
екстрасистоли1,
відчуття
серцебиття,
піруетна
шлуночкова
тахікардія (torsades de pointes),
шлуночкова
тахікардія.

З боку
судин:
вазодилатація1,
крововилив.

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння:
астма1,
носова
кровотеча2,
емболія
судин
легенів1.

З боку
травної
системи:
діарея,
блювання,
диспепсія, нудота,
біль у
животі,
езофагіт1,
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба2,
гастрит,
прокталгія2,
стоматит,
глосит,
здуття
живота4,
запор,
сухість у
роті,
відрижка,
метеоризм, гострий
панкреатит,
зміна
кольору
язика, зміна
кольору
зубів.

З боку
гепатобіліарної
системи: відхилення
від норми
функціональних
тестів
печінки,
холестаз4,
гепатит4,
підвищення
рівня АЛТ,
АСТ, ГГТ4,
печінкова
недостатність,
холестатична
жовтяниця,
гепатоцелюлярна
жовтяниця.

З боку
шкіри і
підшкірної
клітковини:
висипання,
гіпергідроз,
бульозний
дерматит1,
свербіж,
кропив’янка,
макуло-папульозний
висип3, тяжкі
шкірні
побічні
реакції
(наприклад гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз, синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
медикаментозна
шкірна
реакція, що супроводжується
еозинофілією
та системними
проявами (DRESS)),
акне, хвороба
Шенляйна-Геноха.

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини: м’язові
спазми3,
скелетно-м’язова
ригідність1,
міалгія2,
рабдоміоліз2
(у деяких
повідомленнях
щодо
виникнення рабдоміолізу
кларитроміцин
застосовували
одночасно зі
статинами,
фібратами,
колхіцином
або
алопуринолом),
міопатія.

З боку
нирок і
сечовидільної
системи:
підвищення
креатиніну
крові1,
підвищення
сечовини
крові1,
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит.

Загальні
порушення та
місце
введення:
флебіт у
місці
введення1,
біль,
запалення у
місці
введення1,
нездужання4,
пропасниця3,
астенія, біль
у грудях4,
озноб4,
втомлюваність4.

Лабораторні
дослідження:
зміна
співвідношення
альбумін-глобулін1,
підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові4,
підвищення
рівня
лактатдегідрогенази
в крові4,
підвищення
міжнародного
нормалізованого
співвідношення,
збільшення
протромбінового
часу, зміна
кольору сечі.

1,2,3,4Про
дані побічні
реакції повідомляли
тільки при
застосуванні
препарату у
формі:

1 –
порошку
ліофілізованого
для
приготування
розчину для
інфузій, 2 –
таблеток
пролонгованої
дії, 3 –
суспензії, 4 –
таблеток
негайного
вивільнення.

Опис
окремих
побічних
реакцій

Повідомляли
про
артралгію,
ангіоневротичний
набряк, анафілактичні
реакції та
парестезію.

Були
дуже
рідкісні
повідомлення
про увеїт
переважним
чином у
пацієнтів,
які одночасно
приймали
рифабутин.
Більшість
випадків
були
оборотними.

Повідомляли
про розвиток
колхіцинової
токсичності,
особливо у
пацієнтів
літнього віку
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з порушенням
імунної
системи

У
хворих на
СНІД та інших
пацієнтів з
порушенням
імунної
системи, які
застосовували
високі дози
кларитроміцину
довше, ніж
рекомендовано
для
лікування
мікобактеріальних
інфекцій, не
завжди можна
відрізнити
побічні реакції,
пов’язані із
застосуванням
препарату, та
симптоми
основного та
супутніх
захворювань.

У
дорослих
хворих, які
отримували
кларитроміцин
у добовій
дозі 1000 мг,
найчастішими
побічними
ефектами
були нудота,
блювання,
спотворення
смаку, біль у
животі, діарея,
висипання,
здуття
живота,
головний біль,
запор,
порушення
слуху,
підвищення
вмісту АЛТ та
АСТ. Також
виникали
диспное,
безсоння та
сухість у
роті, значне
підвищення
рівнів АЛТ та
АСТ та значне
зниження
кількості
лейкоцитів
та
тромбоцитів
у крові, підвищення
вмісту
сечовини
крові.

Тип
та тяжкість
побічних
реакцій у
дітей будуть
таким ж, як і у
дорослих.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
велике
значення. Це
дає змогу
проводити
безперервне спостереження
співвідношення
між
користю і
ризиками,
пов’язаними
із застосуванням
лікарського
засобу. Спеціалісти
у галузі
охорони
здоров’я повинні
подавати
інформацію
про будь-які підозрювані
побічні
реакції за
допомогою
національної
системи
звітності.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 оС
в
оригінальній
упаковці для
захисту від дії
вологи.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 5
таблеток у
блістері; по 1
блістеру в
картонній
коробці.

По 7
таблеток у
блістері; по 1
або 2
блістери в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску.
За рецептом.

Виробник.
КРКА, д.д.,
Ново место,
Словенія/KRKA, d.d., Novo mesto, Slovenia.

Місцезнаходження
виробника та адреса
місця провадження
його
діяльності.

Шмар’єшка
цеста 6, 8501 Ново
место,
Словенія/Smarjeska cesta 6,
8501 Novo mesto, Slovenia.