ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕТОКЛОПРАМІД-ДАРНИЦЯ

(METOCLOPRAMIDE-DARNITSA)

Склад:

діюча
речовина: metoclopramide;

1 мл розчину
містить
метоклопраміду
гідрохлориду
5 мг;

допоміжні
речовини:
натрію
хлорид,
динатрію
едетат,
натрію сульфіт
безводний (Е 221),
пропіленгліколь,
кислота
хлористоводнева
розведена,
вода для ін’єкцій.

Лікарська
форма. Розчин
для ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
прозора
безбарвна
рідина.

Фармакотерапевтична
група. Стимулятори
перистальтики
(пропульсанти).

Код АТХ А03F А01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Метоклопрамід
є
центральним
допаміновим
антагоністом,
який також
виявляє
периферичну
холінергічну
активність.

Відзначають
два основних
ефекти лікарського
засобу:
протиблювотний
та ефект
прискорення
випорожнення
шлунка та
проходження через
тонкий
кишечник.

Протиблювотний
ефект
викликаний
дією на центральну
точку
стовбурової
частини мозку
(хеморецептори
– активуюча
зона блювотного
центру),
імовірно,
через
гальмування
допамінергічних
нейронів.

Посилення
перистальтики
також
частково контролюється
вищими
центрами, але
також частково
може бути
задіяний механізм
периферичної
дії разом з
активацією
постгангліонарних
холінергічних
рецепторів і,
можливо,
пригніченням
допамінергічних
рецепторів
шлунка та
тонкої кишки.
Через
гіпоталамус
і
парасимпатичну
нервову
систему
регулює та
координує
рухову активність
верхнього
відділу
шлунково-кишкового
тракту:
підвищує
тонус шлунка
і кишечнику,
прискорює
випорожнення
шлунка,
зменшує
гастростаз,
перешкоджає
пілоричному
та езофагеальному
рефлюксу,
стимулює
перистальтику
кишечнику.
Нормалізує
виділення
жовчі, зменшує
спазм
сфінктера
Одді, не
змінюючи
його тонус,
усуває
дискінезію
жовчного
міхура.

Небажані
ефекти
поширюються
головним чином
на
екстрапірамідні
симптоми, в
основі яких
лежить
механізм
допамін-рецептор-блокуючої
дії на
центральну
нервову
систему.

Тривале
лікування
метоклопрамідом
може
викликати
зростання
концентрації
пролактину в
сироватці крові
внаслідок
відсутності
допамінергічного
гальмування
секреції
пролактину. У
жінок
описані
випадки
галактореї
та порушення
менструального
циклу, у
чоловіків –
гінекомастія.
Однак ці
симптоми
зникали
після
припинення
лікування.

Фармакокінетика.

Початок
дії на
шлунково-кишковий
тракт відзначається
через 1–3
хвилини
після
внутрішньовенного
введення і
через 10–15
хвилин після
внутрішньом’язового
введення.
Антиеметична
дія зберігається
протягом 12
годин. З
білками
плазми крові
зв’язується           13–30
% лікарського
засобу. Об’єм
розподілу – 3,5 л/кг.
Проникає
крізь
гематоенцефалічний
і
плацентарний
бар’єри,
виділяється
у грудне
молоко.
Метаболізується
у печінці.
Період
напіввиведення
– 4–6 годин.
Частина дози
(приблизно 20 %)
виводиться у
початковій
формі, а
решта (приблизно
80 %) після
метаболічних
перетворень
печінкою
виводиться
нирками у
сполуках із
глюкуроновою
або сірчаною
кислотою.

У пацієнтів
із тяжкою
нирковою
недостатністю
кліренс
креатиніну
знижується
до 70 %, а період
напіввиведення
з плазми
крові підвищується
(приблизно 10
годин при
кліренсі
креатиніну 10–50 мл/хв та
15 годин при
кліренсі
креатиніну < 10
мл/хв).

У
пацієнтів із
цирозом
печінки
спостерігалося
накопичення
метоклопраміду,
що
супроводжувалося
зниженням плазмового
кліренсу
крові на 50 %.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Для
дорослих:
запобігання
післяопераційній
нудоті і блюванню;
нудоті і
блюванню,
викликаних
радіотерапією;
симптоматичне
лікування
нудоти і
блювання,
включаючи ті,
що пов’язані
з гострою
мігренню.

Для
дітей: як лікарський
засіб другої
лінії для
профілактики
відстрочених
нудоти і блювання,
викликаних
хіміотерапією;
лікування
післяопераційної
нудоти і
блювання.

Протипоказання.

–
Пiдвищена чутливість до метоклопраміду
або до
будь-якої
іншої складової
лікарського
засобу;

–      шлунково-кишкова
кровотеча;

–      механiчна
кишкова
непрохідність;

–      шлунково-кишкова
перфорацiя;

–      підтверджена
або
запідозрена
феохромоцитома
(через ризик
тяжких
нападів
артеріальної
гіпертензії);

–
пізня
дискінезія,
зумовлена
нейролептиками
або
метоклопрамідом,
в анамнезі;

–      епілепсія
(підвищення
частоти та
інтенсивності
приступів);

–      хвороба
Паркінсона;

–      супутнє
застосування
з леводопою
чи допамінергічними
агоністами;

–      встановлена
метгемоглобінемія
при
застосуванні
метоклопраміду
або дефіциті
НАДН-цитохром-b5-редуктази
в анамнезі;

–      пролактинзалежні
пухлини;

–      пiдвищена
судомна
готовнiсть (екстрапiрамiднi
руховi
розлади);

–
вік
пацієнта до 1
року (через
ризик
розвитку
екстрапірамідних
порушень).

У
зв’язку
із вмістом
сульфіту
натрію лікарський
засіб не
можна
призначати
хворим на
бронхіальну
астму з
підвищеною
чутливістю
до сульфіту.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказані
комбінації.

Леводопа
або
допамінергічні
агоністи та
метоклопрамід
характеризуються
взаємним
антагонізмом.

Комбінації,
яких слід
уникати.

Алкоголь
посилює
седативну
дію метоклопраміду.

Комбінації,
на які слід
звернути
увагу.

При
одночасному
застосуванні
з пероральними
лікарськими
засобами,
наприклад
парацетамолом,
метоклопрамід
може
впливати на
їх абсорбцію
внаслідок впливу
на моторику
шлунка.

Антихолінергічні
засоби та
похідні морфіну:
антихолінергічні
засоби та
похідні
морфіну
характеризуються
взаємним
антагонізмом
із
метоклопрамідом
стосовно
впливу на
моторну
активність
травного
тракту.

Інгібітори
центральної
нервової
системи
(похідні
морфіну,
нейролептики,
седативні
антигістаміни-блокатори
рецепторів H1,
седативні
антидепресанти,
барбітурати,
клонідин та
споріднені
препарати): потенціюють
дію метоклопраміду.

Нейролептики:
у разі
застосування
метоклопраміду
в комбінації
з іншими
нейролептиками
може виникати
кумулятивний
ефект та
поява
екстрапірамідних
розладів.

Серотонінергічні
препарати: використання
метоклопраміду
в комбінації
із серотонінергічними
препаратами,
наприклад,
селективними
інгібіторами
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС) може
підвищити
ризик
розвитку
серотонінового
синдрому.

Дигоксин: метоклопрамід
може
зменшувати
біодоступність
дигоксину.
Необхідно
проводити
ретельний
моніторинг
концентрації
дигоксину в
плазмі крові.

Циклоспорин:
метоклопрамід
підвищує
біодоступність
циклоспорину
(Cmax на 46 % та
вплив на 22 %).
Необхідно
проводити
ретельний
моніторинг
концентрації
циклоспорину
в плазмі
крові.
Клінічні
наслідки цього
явища
остаточно не
визначені.

Мівакурій
та
суксаметоній:
ін’єкція
метоклопраміду
може
подовжити
тривалість
нервово-м’язового
блоку (через
пригнічення
холінестерази
плазми
крові).

Потужні
інгібітори CYP2D6: рівні
експозиції
метоклопраміду
підвищуються
при
одночасному
його
застосуванні
з сильними
інгібіторами
CYP2D6, наприклад,
флуоксетином
і
пароксетином.
Хоча
клінічна
значущість
цього точно
невідома, за
пацієнтами
необхідно
проводити
спостереження
на предмет
побічних
реакцій.

Метоклопрамід може
подовжити
дію сукцинілхоліну.

У
зв’язку із
вмiстом в iн’єкцiйному
розчинi
сульфiту
натрiю, тiамiн
(вiтамiн В1), прийнятий
одночасно з
метоклопрамідом,
може швидко
розщеплюватися
в органiзмi.

Особливості
застосування.

Лікарський
засіб не слід
застосовувати
для лікування
хронічних
захворювань,
таких як
гастропарез,
диспепсія і
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба, чи
як
додатковий засіб
при
проведенні
хірургічних
або радіологічних
процедур.

Пацієнти
віком до 30
років мають
більшу схильність
до
виникнення
дистонічно-дискінетичних
порушень при
лікуванні метоклопрамідом.

З
обережністю
призначати лікарський
засіб
пацієнтам
літнього
віку у
зв’язку з
частішим
виникненням
паркінсонізму.

Неврологічні
порушення.

Можуть
спостерігатися
екстрапірамідні
порушення,
особливо у дітей,
і/або при
застосуванні
високих доз.
Ці реакції
зазвичай
спостерігаються
на початку
лікування та
можуть
виникати
після одноразового
застосування.
У випадку
розвитку
екстрапірамідних
симптомів
метоклопрамід
потрібно
негайно
відмінити.
Загалом ці
ефекти після
припинення
лікування
повністю зникають,
але можуть
вимагати
симптоматичного
лікування
(бензодіазепіни
у дітей і/або антихолінергічні
протипаркінсонічні
лікарські
засоби у
дорослих).

Між
кожним
введенням
метоклопраміду,
навіть у
випадку
блювання і відторгнення
дози, щоб
уникнути
передозування,
необхідно
дотримуватися
щонайменше 6-годинного
інтервалу.

Тривале
лікування
метоклопрамідом
може призводити
до пізньої
дискінезії,
що потенційно
є необоротною,
особливо в
осіб
літнього
віку. Лікування
не має тривати
більше 3
місяців
через ризик
розвитку пізньої
дискінезії.
Лікування
необхідно припинити,
якщо
з’являються
клінічні ознаки
пізньої
дискінезії.

При
застосуванні
метоклопраміду
в комбінації
з
нейролептиками,
а також при
монотерапії
метоклопрамідом
повідомлялося
про розвиток
злоякісного
нейролептичного
синдрому. У
випадку
виникнення симптомів
злоякісного
нейролептичного
синдрому
застосування
метоклопраміду
необхідно
негайно
припинити та
почати відповідне
лікування.

У
пацієнтів із
супутніми
неврологічними
захворюваннями
та у
пацієнтів,
які отримують
лікування
іншими
лікарськими засобами,
що діють на
центральну
нервову
систему, необхідно
бути
особливо
обережними.

При
застосуванні
метоклопраміду
можуть також
посилюватися
симптоми
хвороби Паркінсона.

Метгемоглобінемія.

Повідомлялося
про випадки
метгемоглобінемії,
які можуть
бути
пов’язані із
дефіцитом
NADH-цитохром-b5-редуктази.
У таких
випадках слід
негайно
остаточно
припинити
прийом метоклопраміду
та вжити
відповідні
заходи
(наприклад, лікування
метиленовим
синім).

Серцеві
розлади.

Повідомлялося
про тяжкі
побічні
реакції з
боку
серцево-судинної
системи,
включаючи
випадки
гострої
судинної
недостатності,
тяжкої
брадикардії,
зупинки
серця та подовження
інтервалу QT,
які
спостерігалися
після прийому
метоклопраміду
в формі ін’єкцій,
особливо
після
внутрішньовенного
введення.

Внутрішньовенно
лікарський
засіб слід
вводити
шляхом
повільної
болюсної ін’єкції
(мінімум
протягом 3
хвилин), щоб
зменшити
ризик
побічних
реакцій
(наприклад, гіпотонії,
акатизії).

Порушення
функції
нирок та
печінки.

Пацієнтам
із
порушенням
функції
нирок або
тяжким
порушенням
функції
печінки рекомендується
зменшення
дози.

Слід з
особливою
обережністю
застосовувати
лікарський
засіб у
пацієнтів
груп ризику,
а саме у
пацієнтів
літнього
віку, із розладами
серцевої
провідності,
з нескоригованим
дисбалансом
електролітів
або брадикардією,
та пацієнтів,
які
приймають інші
лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QT. Лікарський
засіб не слід
застосовувати
для
лікування
хронічних
захворювань,
таких як гастропарез,
диспепсія і
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба, чи
як
додатковий
засіб при
проведенні
хірургічних
або радіологічних
процедур.

Взяті з
упаковки
ампули не
можна
залишати на
сонці
тривалий час.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Вагітність.

Велика
кількість
даних, щодо
вагітних жінок
(понад 1000
результатів
застосування
лікарського
засобу)
вказує на
відсутність
токсичності,
що призводить
до
мальформацій
або
фетотоксичності.
Метоклопрамід
можна
застосовувати
під час
вагітності,
якщо є
клінічна
потреба.
Через
фармакологічні
властивості
(як у інших
нейролептиків)
у випадку
застосування
метоклопраміду
на кінцевих
термінах
вагітності
не можна
виключати
появу
екстрапірамідного
синдрому у
новонародженого.
Необхідно
уникати
застосування
метоклопраміду
на кінцевих
термінах вагітності.
При
застосуванні
метоклопраміду
потрібно
спостерігати
за новонародженим.

Годування
груддю.

Метоклопрамід
у незначній
кількості проникає
у грудне
молоко. Тому
не
рекомендується
застосовувати
метоклопрамід
під час
годування
груддю.
Необхідно
розглянути
можливість
припинення
застосування
метоклопраміду
у
жінок, які
годують
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

При
застосуванні
лікарського
засобу слід
утриматись
від
потенційно
небезпечних
видів
діяльності,
що вимагають
підвищеної
уваги
(керування
автотранспортом,
робота з
іншими
механізмами).

Спосіб
застосування
та дози.

Розчин
для ін’єкцій
застосовувати
внутрішньом’язово
або
внутрішньовенно
у вигляді
повільної
болюсної
ін’єкції протягом
щонайменше
3-х хвилин.

Як
розчинник
застосовувати
0,9 % розчин
натрію
хлориду, 5 % розчин
глюкози.

Дорослим.

Лікарський
засіб
призначати у
дозі 10 мг до 3
разів на
добу.
Максимальна
добова доза
становить 30
мг або 0,5 мг/кг
маси тіла.

Застосування
ін’єкційних
форм має
відбуватися
протягом якомога
коротшого
проміжку
часу з
якомога швидшим
переходом на
застосування
пероральних
або
ректальних
форм
метоклопраміду.

Дітям.

При
застосуванні
для
запобігання
післяопераційної
нудоти і
блювання
метоклопрамiд
слід
застосовувати
після
закінчення
операції.

Рекомендована
доза
метоклопраміду
становить 0,1–0,15
мг/кг маси
тіла до 3
разів на
добу.
Максимальна
добова доза
становить 0,5
мг/кг маси
тіла.
Якщо
необхідно
продовжити застосування
лікарського
засобу, слід
дотримуватись
не менш ніж
6-годинних
інтервалів.

Схема
дозування

Вік, роки

Маса тіла, кг

Одноразова
доза, мг

Частота

1–3

10–14

1

До 3
разів на
добу

3–5

15–19

2

До 3
разів на
добу

5–9

20–29

2,5

До 3
разів на
добу

9–18

30–60

5

До 3
разів на
добу

15–18

>60

10

До 3
разів на
добу

Максимальна
тривалість
застосування
метоклопраміду
для
лікування встановленої
післяопераційної
нудоти і
блювання становить
48 годин.

Максимальна
тривалість
застосування
метоклопраміду
для запобігання
відстроченої
нудоти і
блювання, спричинених
хіміотерапією,
становить 5
діб.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок

У хворих з
термінальною
стадією
порушення
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
≤ 15 мл/хв)
дозу
метоклопраміду
необхідно
зменшити на 75 %.

У хворих з
помірним та
тяжким
порушенням функції
нирок
(кліренс
креатиніну                   15–60
мл/хв) дозу
метоклопраміду
необхідно
зменшити на 50 %.

Пацієнтам з
печінковою
недостатністю
унаслідок
збільшення
періоду
напіввиведення
застосовувати
половинну
дозу.

Пацієнти
літнього
віку.

Слід
розглянути
можливість
зменшення дози
у хворих
літнього
віку
внаслідок
зниження
функції
нирок та
печінки,
зумовлених віком.

Тривалість
лікування.

З метою
зведення до
мінімуму
ризиків побічних
реакцій з
боку нервової
системи та
інших
побічних
реакцій лікарський
засіб слід
застосовувати
тільки для
короткотривалого
лікування (до
5 діб).

Діти.

Метоклопрамід
протипоказаний
дітям віком
до 1 року.

Передозування.

Симптоми:
сонливість,
зниження
рівня
свідомості,
сплутаність
свідомості,
дратівливість,
неспокій та
його
посилення,
судоми,
екстрапірамідно-моторні
розлади,
порушення
функції серцево-судинної
системи з
брадикардією
і підвищенням
чи зниженням
артеріального
тиску,
галюцинації,
зупинка
дихання і
серцевої
діяльності,
дистонічні
реакції.
Повідомлялося
про
поодинокі
випадки метгемоглобінемії.

Лікування:
екстрапірамідні
розлади
усувають
повільним
внутрішньовенним
введенням
антидоту
біперидену. У
випадку
застосування
великих доз
метоклопраміду
його
необхідно видалити
зі
шлунково-кишкового
тракту
шляхом промивання
шлунка або
прийняти
активоване
вугілля та
сульфат
натрію. За
життєво
важливими
функціями
організму
спостерігати
до повного
зникнення
симптомів
отруєння.

Побічні
реакції.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: нудота,
диспепсія,
сухість у
роті, запор.
При застосуваннi
метоклопрамiду
у дозах,
вищих за добову,
у хворих може
виникати
діарея.

З
боку
нервової
системи:

–
екстрапірамідні
реакції, як
правило, дистонії
(у тому числі
дуже рідко
випадки
дискiнетичного
синдрому),
особливо у
дітей та
пацієнтів
віком до 30 років,
ризик яких
збільшуються
при перевищенні
добової дози
0,5 мг/кг маси
тіла: спазм
мускулатури
обличчя,
тризм,
ритмічна
протрузія
язика,
бульбарний
тип мовлення,
спазм екстраокулярних
м’язів,
включаючи
окулогірні
кризи, мимовiльнi
спазматичні
рухи, зокрема
в ділянці
голови, шиї
та плечей,
тонічний
блефароспазм, неприродні
положення
голови та
плечей, опістотонус,
м’язовий
гіпертонус;

–
паркiнсонiзм
(тремор,
посмикування
м’язiв, брадикінезія,
ригідність
м’язів, акінезія,
маскоподібне
обличчя)
пiсля
тривалого
лiкування
метоклопрамідом
у деяких
пацієнтів
літнього
вiку, а також
при нирковій
недостатності;

–
пізня
дискінезія,
що може бути
незворотною,
може
виникати при
тривалій
терапії метоклопрамідом,
в основному у
пацієнтів
літнього
віку
(особливо
жінок), у пацієнтів
з цукровим
діабетом і
зазвичай
розвивається
після
відміни лікарського
засобу.
Проявляється
мимовільними
рухами язика,
обличчя,
рота, щелепи,
іноді
мимовільними
рухами
тулуба і/або
кінцівок;

–
нейролептичний
злоякісний
синдром, що
включає
гіперпірексію,
змінену
свідомість,
м’язову
ригідність,
розлад
функцій
вегетативної
нервової системи
та
підвищений
рівень
креатинфосфокінази
в сироватці
крові. Цей
синдром є потенційно
летальним,
при його
виникненні необхідно
негайно
припинити
прийом
метоклопраміду
та терміново
розпочати
лікування
(дантролен,
бромокриптин);

–      жар, головний
біль,
запаморочення,
сонливість, почуття
втоми,
відчуття
страху, розгубленість,
астенія,
підвищена
втомлюваність,
пригнічений
рівень
свідомості,
шум у вухах, акатизія.

Також
існує ризик
гострих
(короткочасних)
неврологічних
розладів, що
вищий у
дітей.

З боку
психіки:
депресія,
галюцинації,
сплутаність
свідомості,
тривожність,
неспокій.

З
боку
серцево-судинної
системи:
брадикардія,
особливо при
внутрішньовенному
застосуванні,
зупинка серця
протягом
короткого
часу після
ін’єкції, яка
може бути
наслідком
брадикардії,
атріовентрикулярна
блокада,
блокада синусового
вузла,
особливо при
внутрішньовенному
застосуванні,
пролонгація
інтервалу QT, суправентрикулярна
екстрасистолія,
шлуночкова
екстрасистолія,
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует», артеріальна
гіпотензія,
шок, синкопе
при внутрішньовенному
введенні,
гостра
артеріальна
гіпертензія
у пацієнтів з
феохромоцитомою.

Зареєстровано
окремі
повідомлення
щодо
можливості
розвитку
тяжких
серцево-судинних
реакцій,
обумовлених
застосуванням
метоклопраміду,
особливо при
внутрішньовенному
введенні.

З
боку крові та
лімфатичної
системи:
метгемоглобінемія,
яка може бути
пов’язана з
дефіцитом
НАДН-цитохром-b5-редуктази,
особливо у
немовлят, сульфгемоглобінемія,
яка
пов'язана,
головним
чином, із
супутнім
застосуванням
високих доз
препаратів,
що вивільняють
сірку.

З
боку імунної
системи: реакції
гіперчутливості
включаючи анафілактичні
реакції,
включаючи набряк
Квінке, анафілактичний
шок. Через
вмiст у
лікарській формі
натрiю
сульфiту
можуть
спостерігатися
ізольовані
випадки
реакцiй
пiдвищеної чутливостi,
особливо, у
хворих на
бронхiальну
астму, у
вигляді
нудоти,
блювання,
свистячого
дихання,
гострого
нападу астми,
порушення
свiдомостi aбo
шоку. Цi
реакцiї
можуть мати
iндивiдуальний
перебіг.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини:
реакції
гіперчутливості,
зокрема:
шкірні висипання,
гіперемія та
свербіж
шкіри, кропив’янка.

З
боку
репродуктивної
системи та
функції молочних
залоз: пiсля
бiльш
тривалої
терапії лікарським
засобом, у
зв'язку зi
стимулюванням
секрецiї
пролактину,
можуть
виникати
гіперпролактинемія,
гiнекомастiя,
галакторея
або
порушення менструального
циклу,
аменорея; при
розвитку цих
явищ
застосування
метоклопрамiду
слід
припинити.

Лабораторні
показники:
підвищення
рівня
ензимів
печінки.

У пiдлiткiв i
хворих із
тяжкими
порушеннями
функцiї
нирок (ниркова
недостатнiсть),
внаслідок
яких
послаблюється
виведення
метоклопраміду,
слід
особливо
уважно стежити
за розвитком побiчних явищ. У
разі їх
виникнення
застосування
лікарського
засобу
одразу ж
припинити.

Ризик
розвитку
побічних
реакцій з
боку нервової
системи
зростає при
застосуванні
лікарського
засобу у
високих
дозах та при
тривалому
застосуванні.

Термін
придатності. 4 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці в
оригінальній
упаковці при
температурі не
вище 25 °С. Не
заморожувати.

Несумісність.
Ін’єкційний
розчин
метоклопраміду
не можна
змішувати з
лужними
iнфузiйними
розчинами.

Упаковка.

По 2 мл в
ампулі; по 5
ампул у
контурній
чарунковій
упаковці, по 1
або по 2
контурні
чарункові упаковки
в пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
ПрАТ
«Фармацевтична
фірма
«Дарниця».

Місцезнаходження
виробника та його
адреса місця
провадження діяльності.

Україна, 02093, м.
Київ, вул.
Бориспiльська,
13.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

МЕТОКЛОПРАМИД-ДАРНИЦА

(METOCLOPRAMIDE-Darnitsa)

Состав:

действующее
вещество: metoclopramide;

1 мл
раствора
содержит
метоклопрамида
гидрохлорида
5 мг;

вспомогательные
вещества:
натрия
хлорид,
динатрия
эдетат,
натрия сульфит
безводный       (Е
221),
пропиленгликоль,
кислота
хлористоводородная
разведенная,
вода для
инъекций.

Лекарственная
форма. Раствор
для инъекций.

Основные
физико-химические
свойства:
прозрачная
бесцветная
жидкость.

Фармакотерапевтическая
группа. Стимуляторы
перистальтики
(пропульсанты).

Код
АТХ А03F А01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Метоклопрамид
является
центральным
допаминовым
антагонистом,
который
также
оказывает
периферическую
холинергическую
активность.

Отмечают
два основных
эффекта лекарственного
средства:
противорвотный
и эффект
ускорения
опорожнения
желудка и
прохождения через
тонкий
кишечник.

Противорвотный
эффект
вызван действием
на
центральную
точку
стволовой части
мозга
(хеморецепторы
–
активирующая
зона
рвотного
центра),
вероятно,
из-за торможения
допаминергических
нейронов.

Усиление
перистальтики
также
частично контролируется
высшими
центрами, но
также частично
может быть
задействован
механизм
периферического
действия
вместе с
активацией
постганглионарных
холинергических
рецепторов и,
возможно,
угнетением
допаминергических
рецепторов
желудка и
тонкой кишки.
Через гипоталамус
и
парасимпатическую
нервную
систему
регулирует и
координирует
двигательную
активность
верхнего
отдела
желудочно-кишечного
тракта:
повышает
тонус
желудка и
кишечника, ускоряет
опорожнение
желудка,
уменьшает гастростаз,
препятствует
пилорическому
и эзофагеальному
рефлюксу,
стимулирует
перистальтику
кишечника.
Нормализует
выделение
желчи, уменьшает
спазм
сфинктера
Одди, не
изменяя его тонус,
устраняет
дискинезию
желчного пузыря.

Нежелательные
эффекты
распространяются
главным образом
на
экстрапирамидные
симптомы, в
основе
которых
лежит
механизм
допамин-рецептор-блокирующего
действия на
центральную
нервную
систему.

Длительное
лечение
метоклопрамидом
может
вызвать рост
концентрации
пролактина в
сыворотке
крови
вследствие
отсутствия допаминергического
торможения
секреции
пролактина. У
женщин
описаны
случаи галактореи
и нарушения
менструального
цикла, у
мужчин –
гинекомастия.
Однако эти
симптомы
исчезали
после
прекращения
лечения.

Фармакокинетика.

Начало
действия на
желудочно-кишечный
тракт
отмечается
через 1–3
минуты после
внутривенного
введения и через
10–15 минут
после
внутримышечного
введения. Антиэметическое
действие
сохраняется
в течение 12
часов. С
белками
плазмы крови
связывается
13–30 % лекарственного
средства.
Объем
распределения
– 3,5 л/кг.
Проникает через
гематоэнцефалический
и
плацентарный
барьеры,
выделяется в
грудное
молоко.
Метаболизируется
в печени.
Период
полувыведения
– 4–6
часов. Часть
дозы (приблизительно
20 %) выводится
в исходной
форме, а
остальное (приблизительно
80 %) после
метаболических
превращений
печенью
выводится
почками в
соединениях
с
глюкуроновой
или серной
кислотой.

У
пациентов с
тяжелой
почечной
недостаточностью
клиренс
креатинина
снижается до
70 %, а период
полувыведения
из плазмы крови
повышается (приблизительно
10 часов при
клиренсе
креатинина 10–50 мл/мин
и 15 часов при
клиренсе
креатинина < 10
мл / минуту).

У
пациентов с
циррозом
печени
наблюдалось
накопление
метоклопрамида,
что сопровождалось
снижением
клиренса
плазмы крови на
50 %.

Клинические
характеристики.

Показания.

Для
взрослых:
предотвращение
послеоперационной
тошноты и
рвоты;
тошноты и
рвоты,
вызванных
радиотерапией;
симптоматическое
лечение
тошноты и
рвоты,
включая те,
что связаны с
острой
мигренью.

Для детей: как лекарственное
средство
второй линии
для
профилактики
отсроченных
тошноты и
рвоты,
вызванных
химиотерапией;
лечение
послеоперационной
тошноты и
рвоты.

Противопоказания.

–
Повышенная
чувствительность
к метоклопрамиду или
к любой
другой
составляющей
лекарственного
средства;

–
желудочно-кишечное
кровотечение;

–
механическая
кишечная
непроходимость;

–
желудочно-кишечная
перфорация;

–
подтвержденная
или
заподозренная
феохромоцитома
(из-за
риска
тяжелых
приступов
артериальной
гипертензии);

–
поздняя
дискинезия,
обусловлена
нейролептиками
или
метоклопрамидом,
в анамнезе;

–
эпилепсия
(повышение
частоты и
интенсивности
приступов);

–
болезнь
Паркинсона;

–
одновременное
применение с
леводопой или
допаминергическими
агонистами;

–   установленная
метгемоглобинемия
при
применении
метоклопрамида
или дефиците
НАДН-цитохром-b5-редуктазы
в анамнезе;

–
пролактинзависимые
опухоли;

–
повышенная
судорожная
готовность
(экстрапирамидные
двигательные
расстройства);

–
возраст
пациента до 1
года (из-за
риска
развития
экстрапирамидных
нарушений).

В
связи с
содержанием
сульфита
натрия лекарственного
средства
нельзя
назначать
больным
бронхиальной
астмой с
повышенной
чувствительностью
к сульфиту.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Противопоказанные
комбинации.

Леводопа
или
допаминергические
агонисты и
метоклопрамид
характеризуются
взаимным
антагонизмом.

Комбинации,
которых
следует
избегать.

Алкоголь
усиливает
седативное
действие метоклопрамида.

Комбинации,
на которые
следует
обратить внимание.

При
одновременном
применении с
пероральными
лекарственными
средствами,
например
парацетамолом,
метоклопрамид
может влиять на
их абсорбцию
в результате
воздействия на
моторику
желудка.

Антихолинергические
средства и
производные
морфина:
антихолинергические
средства и
производные
морфина
характеризуются
взаимным антагонизмом
с
метоклопрамидом
относительно
влияния на
моторную активность
пищеварительного
тракта.

Ингибиторы
центральной
нервной
системы (производные
морфина,
нейролептики,
седативные
антигистаминные-блокаторы
рецепторов H1,
седативные
антидепрессанты,
барбитураты,
клонидин и
родственные
препараты): потенцируют
действие
метоклопрамида.

Нейролептики:
при
применении
метоклопрамида
в комбинации
с другими
нейролептиками
может возникать
кумулятивный
эффект и
появление
экстрапирамидных
расстройств.

Серотонинергические
препараты:
использование
метоклопрамида
в сочетании с
серотонинергическими
препаратами,
например, селективными
ингибиторами
обратного захвата
серотонина
(СИОЗС) может
повысить риск
развития
серотонинового
синдрома.

Дигоксин:
метоклопрамид
может
уменьшать
биодоступность
дигоксина.
Необходимо
проводить тщательный
мониторинг
концентрации
дигоксина в
плазме крови.

Циклоспорин:
метоклопрамид
повышает
биодоступность
циклоспорина
(Cmax на 46 % и
влияние на 22 %).
Необходимо
проводить тщательный
мониторинг
концентрации
циклоспорина
в плазме
крови.
Клинические
последствия
этого
явления
окончательно
не определены.

Мивакурий и
суксаметоний:
инъекция
метоклопрамида
может
увеличить
продолжительность
нервно-мышечного
блока (в
связи с
угнетением
холинэстеразы
плазмы
крови).

Мощные
ингибиторы CYP2D6:
уровни
экспозиции
метоклопрамида
повышаются
при
одновременном
его применении
с сильными
ингибиторами
CYP2D6, например,
флуоксетином
и
пароксетином.
Хотя клиническая
значимость
этого точно
неизвестна, за
пациентами
необходимо
проводить
наблюдения
на предмет
побочных
реакций.
Метоклопрамид
может
продлить
действие сукцинилхолина.

В
связи с
содержанием
в
инъекционном
растворе
сульфита
натрия, тиамин
(витамин В1),
принятый
одновременно
с
метоклопрамидом,
может быстро
расщепляться
в организме.

Особенности
применения.

Лекарственное
средство не
следует
применять
для лечения
хронических
заболеваний,
таких как гастропарез,
диспепсия и
гастроэзофагеальная
рефлюксная
болезнь, или
как
дополнительное
средство при
проведении
хирургических
или
радиологических
процедур.

Пациенты
в возрасте до
30 лет имеют
большую
склонность к
возникновению
дистонического-дискинетичних
нарушений при
лечении
метоклопрамидом.

С
осторожностью
назначать лекарственное
средство
пациентам
пожилого
возраста в
связи с частым
возникновением
паркинсонизма.

Неврологические
нарушения.

Могут
наблюдаться
экстрапирамидные
нарушения,
особенно у
детей, и/или
при применении
высоких доз.
Эти реакции
обычно
наблюдаются
в начале
лечения и
могут
возникать после
однократного
применения. В
случае развития
экстрапирамидных
симптомов
метоклопрамид
нужно
немедленно
отменить. В
общем эти эффекты
после
прекращения
лечения
полностью
исчезают, но
могут
требовать
симптоматического
лечения
(бензодиазепины
у детей и/или
антихолинергические
противопаркинсонические
лекарственные
средства у
взрослых).

Между
каждым
введением
метоклопрамида,
даже в случае
рвоты и
отторжения
дозы, чтобы
избежать
передозировки,
необходимо
соблюдать как
минимум
6-часовой
интервал.
Длительное
лечение
метоклопрамидом
может
приводить к поздней
дискинезии,
которая
потенциально
является необратимой,
особенно у
лиц пожилого
возраста.
Лечение не
должно
продолжаться
более 3
месяцев из-за
риска
развития
поздней дискинезии.
Лечение
необходимо
прекратить, если
появляются
клинические
признаки поздней
дискинезии.

При
применении
метоклопрамида
в сочетании с
нейролептиками,
а также при
монотерапии
метоклопрамидом
сообщалось о
развитии
злокачественного
нейролептического
синдрома. В
случае
возникновения
симптомов
злокачественного
нейролептического
синдрома
применения
метоклопрамида
необходимо
немедленно
прекратить и
начать
соответствующее
лечение.

У
пациентов с
сопутствующими
неврологическими
заболеваниями
и у
пациентов,
получающих
лечение
другими
лекарственными
средствами,
действующими
на
центральную
нервную систему,
необходимо
быть
особенно
осторожными.

При
применении
метоклопрамида
могут также
усиливаться
симптомы
болезни
Паркинсона.

Метгемоглобинемия.

Сообщалось
о случаях
метгемоглобинемии,
которые
могут быть
связаны с
дефицитом NADH-цитохром-b5-редуктазы.
В таких
случаях
следует
немедленно
окончательно
прекратить
прием
метоклопрамида
и принять
соответствующие
меры
(например, лечение
метиленовым
синим).

Сердечные
расстройства.

Сообщалось
о тяжелых
побочных
реакциях со
стороны
сердечно-сосудистой
системы, включая
случаи
острой
сосудистой
недостаточности,
тяжелой
брадикардии,
остановки
сердца и
удлинение
интервала QT,
которые
наблюдались
после приема
метоклопрамида
в форме инъекций,
особенно
после
введения.

Внутривенно
лекарственное
средство
следует
вводить
путем
медленной
болюсной
инъекции
(минимум в течение
3 минут), чтобы
уменьшить
риск побочных
реакций
(например,
гипотонии,
акатизии).

Нарушение
функции
почек и
печени.

Пациентам
с нарушением
функции
почек или тяжелым
нарушением
функции
печени рекомендуется
уменьшение
дозы.

Следует
с
осторожностью
применять лекарственное
средство у
пациентов
групп риска,
а именно у
пациентов
пожилого
возраста с
расстройствами
сердечной
проводимости,
с
нескорректированным
дисбалансом
электролитов
или брадикардией,
и пациентов,
принимающих
другие лекарственные
средства, которые
удлиняют
интервал QT. Лекарственное
средство не
следует
применять
для лечения
хронических
заболеваний,
таких как
гастропарез,
диспепсия и
гастроэзофагеальная
рефлюксная
болезнь или
как
дополнительное
средство при
проведении
хирургических
или радиологических
процедур.

Взятые
из упаковки
ампулы
нельзя
оставлять на
солнце
длительное
время.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.

Большое
количество
данных, относительно
беременных
женщин (более
1000
результатов
с применения лекарственного
средства)
указывает на
отсутствие какой-либо
токсичности,
которая
приводит к
мальформациям
или
фетотоксичности.
Метоклопрамид
можно
применять во
время
беременности,
если есть
клиническая
необходимость.
Из-за фармакологических
свойств (как
у других
нейролептиков)
в случае
применения метоклопрамида
на конечных
сроках беременности
нельзя
исключать
появление
экстрапирамидного
синдрома у
новорожденного.
Необходимо
избегать
применения
метоклопрамида
на конечных
сроках
беременности.
При
применении
метоклопрамида
нужно
наблюдать за
новорожденным.

Кормление
грудью.

Метоклопрамид
в
незначительном
количестве
проникает в
грудное
молоко.
Поэтому не рекомендуется
применять
метоклопрамид
во время
кормления
грудью.
Необходимо
рассмотреть
возможность
отмены метоклопрамида
у женщин,
которые
кормят грудью.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

При
применении лекарственного
средства
следует
воздержаться
от
потенциально
опасных
видов
деятельности,
требующих повышенного
внимания
(управление
автотранспортом,
работа с другими механизмами).

Способ
применения и
дозы.

Раствор для
инъекций
вводить
внутримышечно
или
внутривенно
в виде
медленной
болюсной
инъекции на
протяжении
не менее 3-х
минут.

В
качестве
растворителя
использовать
0,9 % раствор
натрия
хлорида, 5 %
раствор
глюкозы.

Взрослым.

Лекарственное
средство
назначать в
дозе 10 мг до 3 раз
в сутки.
Максимальная
суточная
доза составляет
30 мг или
0,5 мг/кг массы
тела.

Применение
инъекционных
форм должно
происходить
в течение как
можно более
короткого промежутка
времени с как
можно более
быстрым
переходом на
применение
пероральных
или
ректальных
форм
метоклопрамида.

Детям.

При
применении
для
предотвращения
послеоперационной
тошноты и
рвоты
метоклопрамид
следует применять
после
окончания
операции.

Рекомендуемая
доза
метоклопрамида
составляет 0,1–0,15
мг/кг массы
тела до 3 раз в
сутки.
Максимальная
суточная
доза
составляет 0,5
мг/кг массы тела.
Если
необходимо
продолжить
применение лекарственного
средства,
следует соблюдать
не менее чем
6-часовые
интервалы.

Схема
дозирования.

Возраст,
годы

Маса тела, кг

Разовая
доза, мг

Частота

1–3

10–14

1

До 3 раз в
сутки

3–5

15–19

2

До 3 раз в
сутки

5–9

20–29

2,5

До 3 раз в
сутки

9–18

30–60

5

До 3 раз в
сутки

15–18

>60

10

До 3 раз в
сутки

Максимальная
продолжительность
применения
метоклопрамида
для лечения
установленной
послеоперационной
тошноты и
рвоты составляет
48 часов.

Максимальная
продолжительность
применения
метоклопрамида
для
предотвращения
отсроченной
тошноты и рвоты,
вызванных
химиотерапией,
составляет 5
суток.

Пациентам с
нарушением
функции
почек

У
больных с
терминальной
стадией
нарушения
функции
почек
(клиренс
креатинина               ≤15
мл/мин) дозу
метоклопрамида
необходимо уменьшить
на 75 %.

У
больных с
умеренным и
тяжелым
нарушением
функции
почек (клиренс
креатинина             15–60
мл/мин) дозу
метоклопрамида
необходимо
уменьшить на
50 %.

Пациентам с
печеночной
недостаточностью
вследствие
увеличения
периода
полувыведения
применять
половинную
дозу.

Пациенты пожилого
возраста.

Следует
рассмотреть
возможность
снижения
дозы у
больных
пожилого
возраста
вследствие
снижения
функции
почек и
печени, обусловленных
возрастом.

Продолжительность
лечения.

В
целях
сведения к
минимуму
рисков
побочных
реакций со
стороны нервной
системы и
других
побочных
реакций лекарственное
средство
следует
применять
только для
кратковременного
лечения (до 5
суток).

Дети.

Метоклопрамид
противопоказан
детям в
возрасте до 1
года.

Передозировка.

Симптомы:
сонливость,
понижение
уровня
сознания,
спутанность
сознания,
раздражительность,
беспокойство
и его
усиление,
судороги, экстрапирамидно-моторные
расстройства,
нарушения
функции
сердечно-сосудистой
системы с
брадикардией
и повышением
или понижением
артериального
давления,
галлюцинации,
остановка
дыхания и
сердечной
деятельности,
дистонические
реакции.
Сообщалось
об единичных
случаях
метгемоглобинемии.

Лечение:
экстрапирамидные
расстройства
устраняют
медленным
введением
антидота
биперидена. В
случае
применения
больших доз
метоклопрамида
его необходимо
удалить из
желудочно-кишечного
тракта путем
промывания
желудка или
принять
активированный
уголь и
сульфат
натрия. За
жизненно
важными
функциями
организма наблюдают
до полного
исчезновения
симптомов
отравления.

Побочные
реакции.

Со стороны
желудочно-кишечного
тракта:
тошнота,
диспепсия,
сухость во
рту, запор.
При применении
метоклопрамида
в дозах,
превышающих
суточную, у
больных
может
возникать
диарея.

Со
стороны
нервной
системы:

–   экстрапирамидные
реакции, как
правило, дистонии
(в том числе
очень редко
случаи
дискинетического
синдрома), особенно
у детей и
пациентов в
возрасте до 30 лет,
риск которых
увеличивается
при превышении
суточной
дозы 0,5 мг/кг
массы тела:
спазм
мускулатуры
лица, тризм,
ритмическая
протрузия
языка,
бульбарный
тип речи,
спазм экстраокулярных
мышц, включая
окулогирные
кризы, непроизвольные
спазматические
движения, в
частности в
области
головы, шеи и
плеч, тонический
блефароспазм,
неестественные
положения
головы и
плеч, опистотонус,
мышечный
гипертонус;

–   паркинсонизм
(тремор, подергивания
мышц,
брадикинезия,
ригидность
мышц, акинезия,
маскообразное
лицо) после
длительного
лечения
метоклопрамидом
у некоторых
пациентов
пожилого
возраста, а
также при
почечной
недостаточности;

–   поздняя
дискинезия,
которая
может быть необратимой,
может
возникать
при
длительной
терапии метоклопрамидом,
в основном у
пожилых
пациентов
(особенно
женщин), у
пациентов с
сахарным
диабетом и
обычно
развивается
после отмены лекарственного
средства.
Проявляется
непроизвольными
движениями
языка, лица,
рта, челюсти,
иногда
непроизвольными
движениями
туловища
и/или
конечностей;

–   нейролептический
злокачественный
синдром,
включающий
гиперпирексию,
измененное сознание,
мышечную
ригидность,
расстройство
функций
вегетативной
нервной
системы и
повышенный
уровень
креатинфосфокиназы
в сыворотке
крови. Этот
синдром
является
потенциально
летальным,
при его
возникновении
следует
немедленно
прекратить
прием
метоклопрамида
и срочно начать
лечение
(дантролен,
бромокриптин);

–   жар,
головная
боль,
головокружение,
сонливость,
чувство
усталости, астения,
повышенная
утомляемость, угнетенное
сознание,
чувство
страха,
беспокойство,
растерянность,
шум в ушах, акатизия.

Также
существует
риск острых
(кратковременных)
неврологических
расстройств,
который выше
у детей.

Со
стороны
психики: депрессия,
галлюцинации,
спутанность
сознания,
тревожность,
беспокойство.

Со стороны
сердечно-сосудистой
системы:
брадикардия,
особенно при
внутривенном
применении,
остановка
сердца в
течение
короткого
времени
после
инъекции,
которая
может быть
следствием брадикардии,
атриовентрикулярная
блокада,
блокада
синусового
узла, особенно
при
внутривенном
применении,
пролонгация
интервала QT, суправентрикулярная
экстрасистолия,
желудочковая
экстрасистолия,
желудочковая
тахикардия
типа
«пируэт», артериальная
гипотензия,
шок, обмороки
при
внутривенном
введении, острая
артериальная
гипертензия
у пациентов с
феохромоцитомой.

Зарегистрированы
отдельные
сообщения о
возможности
развития
тяжелых
сердечно-сосудистых
реакций,
обусловленных
применением
метоклопрамида,
особенно при
внутривенном
введении.

Со стороны
крови и
лимфатической
системы:
метгемоглобинемия,
которая
может быть связана
с дефицитом
НАДН-цитохром-b5-редуктазы,
особенно у
младенцев,
сульфгемоглобинемия,
которая
связана,
главным образом,
с
сопутствующим
применением
високих доз
препаратов,
которые
высвобождают
серу.

Со стороны
иммунной
системы:
реакции
гиперчувствительности
включая анафилактические
реакции,
включая отек
Квинке,
анафилактический
шок. Из-за
наличия в
лекарственной
форме натрия
сульфита
могут
наблюдаться
отдельные
случаи
реакций
повышенной чувствительности,
особенно у
больных бронхиальной
астмой, в
виде тошноты,
рвоты, свистящего
дыхания,
острого
приступа
астмы, нарушения
сознания или
шока. Эти
реакции
могут иметь индивидуальное
течение.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки:
реакции
гиперчувствительности,
в том числе: кожные
высыпания,
гиперемия и
зуд кожи, крапивница.

Со стороны
репродуктивной
системы и
функции
молочных
желез: после
более
длительной
терапии лекарственным
средством, в
связи со
стимулированием
секреции
пролактина
могут возникать
гиперпролактинемия,
гинекомастия,
галакторея
или
нарушение
менструального
цикла,
аменорея; при
развитии
этих явлений применение
метоклопрамида
следует прекратить.

Лабораторные
показатели: повышение
уровня
энзимов
печени.

У
подростков и
больных с
тяжелыми
нарушениями
функции почек
(почечная
недостаточность),
в результате
которых
замедляется
выведение
метоклопрамида,
особенно
внимательно
следят
за развитием
побочных
явлений. В
случае их
возникновения
применение лекарственного
средства
сразу же
прекратить.

Риск
развития
побочных
реакций со
стороны
нервной
системы
возрастает
при применении
лекарственного
средства в
высоких
дозах и при
длительном
применении.

Срок
годности. 4
года.

Условия
хранения.

Хранить
в недоступном
для детей
месте в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С. Не
замораживать.

Несовместимость.
Инъекционный
раствор
метоклопрамида
нельзя
смешивать со
щелочными
инфузионными
растворами.

Упаковка.

По 2 мл
в ампуле; по 5
ампул в
контурной
ячейковой
упаковке; по 1
или по 2
контурные
ячейковые
упаковки в
пачке.

Категория
отпуска. По
рецепту.

Производитель.
ЧАО
«Фармацевтическая
фирма
«Дарница».

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина, 02093, г.
Киев, ул.
Бориспольская,
13.