ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕТИПРЕД

(METHYPRED)

Склад:

діюча
речовина: метилпреднізолон;

1
таблетка
містить
метилпреднізолону
4 мг або 16 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
крохмаль
кукурудзяний,
желатин,
магнію
стеарат,
тальк.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 4 мг: білі
або майже
білі, круглі,
пласкі
таблетки зі
скошеними
краями і
рискою з
одного боку;

таблетки
по 16 мг:
білі або
майже білі,
круглі,
пласкі
таблетки зі
скошеними
краями і
рискою та
написом «ORN
346» з одного
боку.

Таблетки можна
розділити на
рівні дози.

Фармакотерапевтична
група. Кортикостероїди
для
системного
застосування.

Код
АТХ Н02А В04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.
Ефект
метилпреднізолону,
як і інших
глюкокортикоїдів,
реалізується
через
взаємодію зі
стероїдними
рецепторами
в цитоплазмі.
Cтероїдрецепторний
комплекс
транспортується
в ядро
клітини, з’єднується
з ДНК і
змінює
транскрипцію
генів для
більшості
білків.
Глюкокортикоїди
пригнічують
синтез
багатьох
білків, різних
ферментів, що
спричиняють
деструкцію суглобів
(при
ревматоїдному
артриті), а
також
цитокінів,
які відіграють
важливу роль
в імунних і
запальних
реакціях.
Індукують
синтез
ліпокортину –
ключового
білка
нейроендокринної
взаємодії
глюкокортикоїдів,
що призводить
до зменшення
запальної та
імунної
відповіді.

Глюкокортикоїди,
включаючи
метилпреднізолон,
пригнічують
або
перешкоджають
розвитку
тканинної
відповіді на
різноманітні
теплові,
механічні,
хімічні,
інфекційні та
імунологічні
агенти. Таким
чином, глюкокортикоїди
діють
симптоматично,
зменшуючи
симптоми
захворювання
без впливу на
причину. Метилпреднізолон
– це потужний
протизапальний
стероїд. Його
протизапальний
ефект набагато
сильніший,
ніж у
преднізолону.
Застосування
метилпреднізолону
призводить
до меншої затримки
натрію та
рідини в
організмі, ніж при
застосуванні
преднізолону.
Протизапальний
ефект
метилпреднізолону
як мінімум у 4
рази
перевищує
ефективність
гідрокортизону
(обчислено на
підставі
зниження
кількості еозинофілів).

Ендокринні
ефекти
метилпреднізолону
полягають у
пригніченні
секреції адренокортикотропного
гормону,
інгібуванні
продукування
ендогенного
кортизолу,
при
тривалому
застосуванні
він спричинює
часткову
атрофію кори
надниркових
залоз. Разова
доза 40 мг
метилпреднізолону
інгібує
секрецію
кортикотропіну
протягом близько
36 годин.
Впливає на
метаболізм
кальцію,
вітаміну D,
вуглеводний,
білковий і
ліпідний
обмін, тому у
пацієнтів,
які
приймають
метилпреднізолон,
може
спостерігатися
збільшення
рівня
глюкози в
крові, зменшення
щільності
кісткової
тканини, м’'язова
атрофія і
дисліпідемія.
Глюкокортикоїди
також
підвищують
кров’яний
тиск,
модулюють
поведінку і
настрій. Метилпреднізолон
практично не
має мінералокортикоїдної
активності.

Фармакокінетика.

Фармакокінетика
метилпреднізолону
є лінійною незалежно
від способу
застосування.

Всмоктування.

Біодоступність
перорального
метилпреднізолону
звичайно
становить
більше 80 %, але
може знижуватись
до 60 % у разі
застосування
великих доз. При
пероральному
прийомі
метилпреднізолону
пік
концентрації
в сироватці
крові
спостерігається
через 1–2 години.

Розподіл.

Метилпреднізолон
широко
розподіляється
в тканинах,
проникає
через
гематоенцефалічний
бар’єр і
виділяється
в грудне
молоко.
Зв’язування
метилпреднізолону
з білками
плазми у
людини
становить
приблизно 77 %.

Метаболізм.

В
організмі
людини
метилпреднізолон
метаболізується
в печінці до
неактивних
метаболітів.
Метаболізм у
печінці
відбувається
переважно за
участю
ферменту CYP3A4.

Виведення.

Середній
період
напіввиведення
метилпреднізолону
становить
від 1,8 до
5,2 години. Уявний
об’єм
розподілу
метилпреднізолону
становить
приблизно
1,4 мл/кг. Загальний
кліренс –
близько
5–6 мл/хв/кг. Тривалість
протизапального
ефекту становить
18–36 годин.
Приблизно 5 %
препарату
виводиться з
організму із
сечею.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Ендокринні
захворювання.

Первинна
і вторинна
недостатність
кори
надниркових
залоз (при
цьому
препаратами першого
ряду є
гідрокортизон
або кортизон;
за
необхідності
синтетичні
аналоги можна
застосовувати
у поєднанні з
мінералокортикоїдами;
одночасне
застосування
мінералокортикоїдів
особливо
важливе для
лікування
дітей).

Уроджена
гіперплазія
надниркових
залоз.

Негнійний
тиреоїдит.

Гіперкальціємія
при
онкологічних
захворюваннях.

Неендокринні
захворювання.

Ревматичні
захворювання.

Як
додаткова
терапія для
короткочасного
застосування
(для
виведення
хворого із
гострого
стану або при
загостренні
процесу) при
таких
захворюваннях:

·
псоріатичний
артрит;

·
ревматоїдний
артрит,
включаючи
ювенільний
ревматоїдний
артрит (в
окремих
випадках
може бути потрібною
підтримуюча
терапія
низькими дозами);

·
анкілозуючий
спондиліт;

·
гострий
і підгострий
бурсит;

·
гострий
неспецифічний
тендосиновіт;

·
гострий
подагричний
артрит;

·
посттравматичний
остеоартроз;

·
синовіт
при
остеоартрозі;

·
епікондиліт.

Колагенози.

У
період загострення
або в окремих
випадках як
підтримуюча
терапія при
таких
захворюваннях:

·
системний
червоний
вовчак;

·
системний
дерматоміозит
(поліміозит);

·
гострий
ревмокардит;

·
ревматична
поліміалгія
при
гігантоклітинному
артеріїті.

Шкірні
захворювання.

·
Пухирчатка;

·      бульозний
герпетиформний
дерматит;

·
тяжка
мультиформна
еритема (синдром
Стівенса –
Джонсона);

·
ексфоліативний
дерматит;

·
грибоподібний
мікоз;

·      тяжкий
псоріаз;

·      тяжкий
себорейний
дерматит.

Алергічні
стани.

Для
лікування
нижчезазначених
тяжких та алергічних
станів у разі
неефективності
стандартного
лікування:

·
сезонний
або
цілорічний
алергічний
риніт;

·
сироваткова
хвороба;

·
бронхіальна
астма;

·
медикаментозна
алергія;

·
контактний
дерматит;

·
атопічний
дерматит.

Захворювання
очей.

Тяжкі
гострі і
хронічні
алергічні й
запальні
процеси з
ураженням
очей, такі як:

·
алергічні
крайові
виразки
рогівки;

·
ураження
очей,
спричинене Herpes
zoster;

·
запалення
переднього
сегмента ока;

·
дифузний
задній увеїт
та хоріоїдит;

·
симпатична
офтальмія;

·
алергічний
кон’юнктивіт;

·
кератит;

·
хоріоретиніт;

·
неврит
зорового
нерва;

·
ірит
та
іридоцикліт.

Захворювання
органів
дихання.

·
Симптоматичний
саркоїдоз;

·
синдром
Лефлера, який
не
піддається
терапії
іншими
методами;

·
бериліоз;

·
фульмінантний
або
дисемінований
легеневий
туберкульоз
(застосовується
у комбінації
з відповідною
протитуберкульозною
хіміотерапією);

·
аспіраційний
пневмоніт.

Гематологічні
захворювання.

·
Ідіопатична
тромбоцитопенічна
пурпура у
дорослих;

·
вторинна
тромбоцитопенія
у дорослих;

·
набута
(аутоімунна)
гемолітична
анемія;

·
еритробластопенія
(еритроцитарна
анемія);

·
уроджена
(еритроїдна)
гіпопластична
анемія.

Онкологічні
захворювання.

Як
паліативна
терапія  при
таких захворюваннях:

·
лейкози
і лімфоми у
дорослих;

·
гострий
лейкоз у
дітей.

Набряковий
синдром.

Для
індукції
діурезу або
лікування
протеїнурії
при
нефротичному
синдромі без
уремії,
ідіопатичного
типу або
спричиненої
системним червоним
вовчаком.

Захворювання
травного
тракту.

Для
виведення
хворого із
критичного
стану при
таких
захворюваннях:

·
виразковий
коліт;

·
регіонарний
ентерит
(хвороба
Крона).

Захворювання
нервової
системи.

·
Розсіяний
склероз у
фазі
загострення;

·
набряк
мозку,
спричинений
пухлиною
мозку.

Захворювання
інших
органів і
систем.

·
Туберкульозний
менінгіт з
субарахноїдальним
блоком або
при загрозі
розвитку блока,
у поєднанні з
відповідною
протитуберкульозною
хіміотерапією;

·
трихінельоз
з ураженням
нервової
системи або
міокарда.

Трансплантація
органів.

Протипоказання.

Туберкульоз
та інші
гострі чи
хронічні
бактеріальні
або вірусні
інфекції при
недостатній
антибіотико-
і хіміотерапії,
системні
грибкові
інфекції.

Підвищена
чутливість
до
метилпреднізолону
або до
допоміжних
речовин.

Введення
живих або
живих
ослаблених
вакцин
протипоказане
пацієнтам,
які отримують
імуносупресивні
дози
кортикостероїдів.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Метилпреднізолон
є субстратом
ферменту цитохрому
P450 (CYP) і
метаболізується
переважно за
участю
ізоферменту
CYP3A4. CYP3A4 є
домінуючим
ферментом
найбільш
поширеного
підвиду CYP у
печінці
дорослих
людей. Він
каталізує
6-β-гідроксилювання
стероїдів, яке
є ключовим
етапом I фази
метаболізму
як для
ендогенних,
так і для
синтетичних
кортикостероїдів.
Багато інших
сполук також
є субстратами
CYP3A4, деякі з них
(як і інші
лікарські засоби)
змінюють
метаболізм
глюкокортикоїдів,
індукуючи
(підсилюючи
активність)
чи інгібуючи
ізофермент CYP3A4.

Інгібітори
CYP3A4 – лікарські
засоби, що
інгібують
активність CYP3A4,
як правило,
знижують
печінковий
кліренс і
підвищують
плазмові концентрації
лікарських
засобів ̶ субстратів
CYP3A4, таких як
метилпреднізолон.
У
присутності
інгібітора CYP3A4,
можливо, буде
необхідно
титрувати
дозу
метилпреднізолону
з метою
уникнення
стероїдної
токсичності.

Вважається,
що при
одночасному
застосуванні
з
інгібіторами
CYP3A, у
тому числі
препаратами,
які містять
кобіцистат, підвищується
ризик
виникнення
системних
побічних
ефектів.
Такої
комбінації
слід уникати,
якщо тільки
користь не
перевищує підвищений
ризик
виникнення
системних побічних
реакцій при
застосуванні
кортикостероїдів;
у таких
випадках
необхідно здійснювати
нагляд за
пацієнтами
щодо
розвитку
системних побічних
реакцій,
пов’язаних
із застосуванням
кортикостероїдів.

До
інгібіторів
CYP3A4 належать:
еритроміцин,
кларитроміцин,
тролеандоміцин,
кетоконазол,
ітраконазол,
ізоніазид,
дилтіазем,
мібефрадил,
апрепітант,
фосапрепітант,
інгібітори
ВІЛ-протеази (індинавір
та ритоновір),
циклоспорин
і етинілестрадіол/норетиндрон,
грейпфрутовий
сік.

Індуктори
CYP3A4 –
лікарські
засоби, які
стимулюють
активність CYP3A4,
як правило,
підвищують
печінковий кліренс,
що
призводить
до зниження
плазмових
концентрацій
лікарських
засобів – субстратів
CYP3A4. При
одночасному
застосуванні
цих
лікарських
засобів може потребуватися
збільшення
дози
метилпреднізолону
для досягнення
бажаного
результату.
До таких лікарських
засобів
відносяться:
рифампіцин,
карбамазепін,
фенобарбітал,
пиримідон,
фенітоїн.

Субстрати
CYP3A4 –
присутність
іншого
субстрату CYP3A4
може призводити
до
інгібування
чи індукції
печінкового
кліренсу
метилпреднізолону,
при цьому
необхідне
відповідне
коригування
дози. Побічні
реакції,
пов’язані з
застосуванням
одного з
таких
лікарських
засобів як
монотерапії,
будуть більш
імовірними
при їх
одночасному
застосуванні.

Кортикостероїди
можуть знижувати
концентрацію
такролімусу
в плазмі при
їх супутньому
застосуванні.

При
супутньому застосуванні
циклоспорину
з метилпреднізолоном
відбувається
взаємне
інгібування
метаболізму,
внаслідок
чого можуть
збільшуватися
плазмові
концентрації
одного з цих
лікарських
засобів або
обох. У
зв’язку з цим
побічні
явища,
пов’язані з
застосуванням
одного з цих
лікарських
засобів як
монотерапії,
будуть більш імовірними
при їх
одночасному
застосуванні.
Повідомлялося
про розвиток
судом на фоні
одночасного
застосування
метилпреднізолону
і
циклоспорину.

Кортикостероїди
можуть
підвищувати
метаболізм інгібіторів
ВІЛ-протеази,
в результаті
чого
зменшуються
їх
концентрації
в плазмі
крові.

Метилпреднізолон
потенціює
підвищення швидкості
ацетилювання
та кліренсу
ізоніазиду.

Результати
взаємодії з
іншими
лікарськими
засобами, які
не є ферментами
CYP3A4:

Фторхінолони:
одночасне
застосування
може
призвести до
пошкодження
сухожиль, особливо
у літніх
пацієнтів.

Антикоагулянти
(для
перорального
застосування):
вплив
метилпреднізолону
на
антикоагулянти
для
перорального
застосування
є варіабельним.
Надходили
повідомлення
як про
посилення,
так і про
зниження
ефектів антикоагулянтів
при їх
супутньому
застосуванні
з
кортикостероїдами.
У зв’язку з
цим необхідно
ретельно
стежити за
показниками
зсідання
крові для
підтримання
бажаного
рівня
антикоагулянтної
дії.

Антихолінергічні
засоби
(блокатори
нервово-м’язової  передачі): кортикостероїди
можуть
впливати на
ефекти
антихолінергічних
засобів:

-
повідомлялося
про випадки
гострої
міопатії при
супутньому
застосуванні
кортикостероїдів
у високих
дозах і
антихолінергічних
засобів, що
блокують
нервово-м’язову
передачу
(див. розділ «Особливості
застосування»);

-
повідомлялося
про
антагонізм
до ефектів блокади
нервово-м’язової
передачі
панкуронію і
векуронію у
пацієнтів, що
застосовують
кортикостероїди.
Цю взаємодію
можна очікувати
для усіх конкурентних
блокаторів
нервово-м’язової
передачі.

Антихолінестеразні
засоби:
стероїди
можуть
знижувати
терапевтичний
ефект
антихолінестеразних
засобів при лікуванні
міастенії
гравіс.

Антидіабетичні
засоби: оскільки
кортикостероїди
можуть
збільшувати
концентрацію
глюкози в
крові, може
виникнути
необхідність
у корекції
дози
антидіабетичних
засобів.

Інгібітор
ароматази (аміноглутетимід):
пригнічення
кори
надниркових
залоз, спричинене
аміноглутетимідом,
може
погіршувати
ендокринні
зміни,
спричинені
тривалим лікуванням
глюкокортикоїдом.

Імунодепресанти:
метилпреднізолон
має додаткові
імуносупресивні
ефекти при
супутньому застосуванні
з іншими імуносупресивними
лікарськими
засобами; це
може
збільшити як
терапевтичні
ефекти, так і побічні
ефекти.

Нестероїдний
протизапальний
засіб (НПЗЗ) аспірин
(ацетилсаліцилова
кислота) у
високих
дозах: при
супутньому
застосуванні
кортикостероїдів
з НПЗЗ може
збільшуватися
частота
шлунково-кишкових
кровотеч та
виразок. Метилпреднізолон
може
призводити
до збільшення
кліренсу
аспірину,
який
застосовували
у високих
дозах. Це може
спричинити
зниження
рівнів
саліцилату в
сироватці
крові.
Припинення
застосування
метилпреднізолону
може
призводити до
підвищення
рівнів
саліцилату в
сироватці
крові, що
підвищує
ризик
токсичності
саліцилату.

Препарати,
що виводять
калій: у
разі
застосування
кортикостероїдів
разом з
препаратами,
що виводять
калій (такими
як діуретики,
амфотерицин В,
проносні),
пацієнти
мають бути
під пильним
наглядом
щодо
можливого
розвитку
гіпокаліємії.
Також існує
підвищений ризик
розвитку
гіпокаліємії
у разі застосування
кортикостероїдів
разом із
ксантеном
або β2-агоністами.

Особливості
застосування.

Імуносупресивні
ефекти/ підвищена
сприйнятливість
до інфекцій

Кортикостероїди
можуть
підвищувати
сприйнятливість
до інфекцій; вони
можуть
маскувати
деякі
симптоми інфекцій;
крім того, на
фоні
кортикостероїдної
терапії
можуть
розвиватися
нові інфекції.
При
застосуванні
кортикостероїдів
може
знижуватися
резистентність
до інфекцій
та може
спостерігатися
нездатність
організму
локалізувати
інфекцію.
Інфекції,
викликані
будь-яким
збудником, у
тому числі
вірусами,
бактеріями,
грибками,
найпростішими
чи гельмінтами,
будь-якої
локалізації
в організмі
можуть бути
пов’язані із
застосуванням
кортикостероїдів
як
монотерапії
або в
комбінації з іншими
імунодепресантами,
що впливають
на клітинний
імунітет,
гуморальний
імунітет або
функцію
нейтрофілів.
Ці інфекції
можуть бути
легкими, але
можуть бути і
тяжкими, а в
деяких
випадках –
летальними.
При збільшенні
дози
кортикостероїдів
частота розвитку
інфекційних
ускладнень
збільшується.

Пацієнти,
які
приймають
лікарські
засоби, що
пригнічують
імунну
систему,
більш сприйнятливі
до інфекцій,
ніж здорові
люди. Вітряна
віспа і кір,
наприклад,
можуть мати
більш
серйозні або
навіть
летальні
наслідки у
неімунізованих
дітей або
дорослих, які
приймають
кортикостероїди.

Крім
того,
кортикостероїди
слід з
великою обережністю
застосовувати
пацієнтам із підтвердженими
або
підозрюваними
паразитарними
інфекціями,
наприклад у
випадку
стронгілоїдозу
(зараження
вугрицями). У
таких хворих
імуносупресія,
індукована кортикостероїдами,
може
призвести до
стронгілоїдозної
гіперінфекції
і дисемінації
із поширеною
міграцією
личинок, що
нерідко
супроводжується
тяжким
ентероколітом
і потенційно
летальною
септицемією,
викликаною
грамнегативними
мікроорганізмами.

Не
існує єдиної
думки щодо
ролі
кортикостероїдів
у терапії
пацієнтів із
септичним шоком.
У ранніх
дослідженнях
повідомлялося
як про
позитивні,
так і про
негативні
наслідки
застосування
кортикостероїдів
у цій
клінічній
ситуації.
Результати
досліджень,
що
проводилися
пізніше,
свідчили про
те, що
кортикостероїди
як додаткова
терапія мали
сприятливий
вплив у
пацієнтів із
септичним
шоком, в яких
відзначалася
недостатність
надниркових
залоз. Однак систематичне
застосування
цих препаратів
пацієнтам із
септичним
шоком не рекомендується.
За
результатами
систематичного
огляду даних досліджень
після призначення
коротких
курсів
високих доз
кортикостероїдів
таким
пацієнтам
був
зроблений
висновок про
відсутність
доказових
даних на користь
такого
застосування
цих
препаратів.
Однак метааналіз
та огляд
даних
досліджень
показали, що
більш
тривалі (5–11
днів) курси
лікування
кортикостероїдами
у низьких
дозах можуть
обумовлювати
зменшення
летальності,
особливо у
пацієнтів із
септичним
шоком,
залежним від
вазопресорної
терапії.

Застосування
живих або
живих
ослаблених вакцин
пацієнтам,
які
отримують
кортикостероїди
в
імуносупресивних
дозах, протипоказане.
Пацієнтам,
які
отримують
кортикостероїди
в
імуносупресивних
дозах, можна проводити
вакцинацію,
застосовуючи
вбиті чи
інактивовані
вакцини, однак
їхня
відповідь на
такі вакцини
може бути
ослабленою.
Зазначені
процедури
імунізації
можна
проводити
пацієнтам,
які отримують
кортикостероїди
не в
імуносупресивних
дозах.

Застосування
кортикостероїдів
при активному
туберкульозі
має
обмежуватися
випадками
фульмінантного
або
дисемінованого
туберкульозу
– у цих
випадках
кортикостероїди
застосовують
у поєднанні з
відповідною
протитуберкульозною
хіміотерапією.
Якщо
кортикостероїди
показані
пацієнтам з
латентним туберкульозом
або з віражем
туберкулінових
проб, то
лікування
слід
проводити
під ретельним
наглядом
лікаря,
оскільки
можливе загострення
захворювання.
Під час
тривалої
кортикостероїдної
терапії
таким
пацієнтам
необхідно призначати
хіміопрофілактичні
препарати.

Повідомлялося
про випадки
саркоми
Капоші у
пацієнтів,
які
отримували
терапію кортикостероїдами.
У таких
випадках
припинення
терапії
кортикостероїдами
може призвести
до клінічної
ремісії.

Кров та
лімфатична
система

Аспірин
і
нестероїдні
протизапальні
засоби у
комбінації з
кортикостероїдами
слід застосовувати
з
обережністю.

Імунна
система

Можуть
виникати
алергічні
реакції (наприклад
ангіоневротичний
набряк). У
пацієнтів,
які
отримували
терапію
кортикостероїдами,
рідко
виникали
шкірні реакції
та
анафілактичні/анафілактоїдні
реакції;
перед
застосуванням
кортикостероїдів
слід вжити
відповідних
запобіжних
заходів,
особливо
якщо у
пацієнта спостерігалася
алергія на
будь-який
лікарський
засіб.

Ендокринна
система

Кортикостероїди,
що
застосовуються
протягом
тривалого часу
у
фармакологічних
дозах, можуть
пригнічувати
гіпоталамо-гіпофізарно-наднирково-залозну
систему
(вторинна адренокортикальна
недостатність).
Ступінь і
тривалість
адренокортикальної
недостатності
варіюють у
різних
пацієнтів і залежать
від дози,
частоти, часу
застосування,
а також
тривалості
терапії
глюкокортикоїдами.
Цей ефект
може бути
мінімізованим
при
застосуванні
альтернуючої
терапії.

При
раптовій
відміні
глюкокортикоїдів
може
розвиватися
гостра
недостатність
надниркових
залоз, що
може
призвести до
летального
наслідку.

Надниркова
недостатність,
спричинена застосуванням
препарату,
може бути
мінімізована
шляхом поступового
зниження
дози. Цей тип
відносної
недостатності
може
утримуватися
протягом
кількох
місяців
після
відміни терапії;
отже якщо у
цей період
виникнуть
стресові
ситуації, то
гормональну
терапію
необхідно
відновити.
Оскільки
може бути
порушена
секреція
мінералокортикоїдів,
одночасно
слід вводити
електроліти
і/або
мінералокортикоїди.

Пацієнтам,
яким
проводять
терапію
кортикостероїдами
та які піддаються
впливу
незвичної
стресової ситуації,
показане
підвищення
дози швидкодіючих
кортикостероїдів
до, під час та
після
стресової
ситуації.

Після
різкого
припинення
застосування
глюкокортикоїдів
може також
розвиватися синдром
відміни
стероїдів, на
перший
погляд не
пов’язаний з
недостатністю
кори надниркових
залоз.
Симптомами
такого
синдрому є:
анорексія, нудота,
блювання,
летаргія,
головний
біль, підвищення
температури
тіла, біль у
суглобах, десквамація,
міалгія,
зменшення
маси тіла
і/або артеріальна
гіпотензія.
Вважається,
що ці ефекти
є наслідком
раптової
зміни
концентрації
глюкокортикоїдів,
а не низьких
рівнів
кортикостероїдів.

Оскільки
глюкокортикостероїди
можуть викликати
чи
посилювати
синдром
Кушинга, пацієнтам
із хворобою
Кушинга слід
уникати їх застосування.

Відзначається
більш
виражений
вплив кортикостероїдів
на хворих із
гіпотиреоїдизмом.

Метаболізм
та
харчування

Кортикостероїди,
включаючи
метилпреднізолон,
можуть
збільшувати
вміст
глюкози у крові,
погіршувати
стан
пацієнтів з
наявним
цукровим діабетом
та
обумовлювати
схильність
до цукрового
діабету у
пацієнтів,
які застосовують
кортикостероїди
довгостроково.

Психічні
розлади

При
застосуванні
кортикостероїдів
можливі
різноманітні
психічні
розлади: від
ейфорії,
безсоння,
змін настрою,
зміни особистості
до тяжкої
депресії із
вираженням
психотичних
маніфестацій.
Крім того, на
тлі прийому
кортикостероїдів
може
посилюватися
вже наявна емоційна
нестабільність
і схильність
до психотичних
реакцій.

При
застосуванні
системних
кортикостероїдів
можуть
розвиватися
потенційно
тяжкі
психічні розлади
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Симптоми
зазвичай
виникають
протягом
кількох днів
чи тижнів з
часу початку
терапії. Більшість
реакцій
зникають
після
зменшення дози
чи відміни
препарату,
хоча може
бути необхідним
спеціальне
лікування.
Відзначалися
реакції з
боку психіки
при відміні
кортикостероїдів;
їхня частота
невідома.
Пацієнтам/ особам,
які за ними
доглядають,
слід рекомендувати
звертатися
до лікаря,
якщо у пацієнта
розвиваються
будь-які
розлади з
боку психіки,
особливо
якщо є
підозри на
те, що
він/вона знаходиться
у
депресивному
настрої чи у
нього
виникли
суїцидальні
думки.
Пацієнти/ особи,
які за ними
доглядають,
повинні проявляти
пильність
щодо
психічних
розладів, які
можуть
виникнути
під час
застосування
або одразу
після
поступового
зниження
дози чи відміни
системних
стероїдів.

При
застосуванні
кортикостероїдів
слід враховувати
стан
пацієнта, особливо
якщо пацієнт
або його близькі
родичі мають
серйозні
психічні
розлади
(наприклад,
депресія,
біполярний
розлад або перенесений
психоз,
викликаний
застосуванням
кортикостероїдів).

Якщо
пацієнт, який
отримує
стероїдну
терапію,
зазнає
впливу
незвичайного
стресового
фактора, то
слід
збільшити
дозу швидкодіючих
стероїдів до,
під час і
після
стресової
ситуації.

Розлади з боку
нервової
системи

Пацієнтам
із судомами,
а також із
міастенією
гравіс слід
застосовувати
кортикостероїди
з обережністю.

Надходили
повідомлення
про
виникнення епідурального
ліпоматозу у
пацієнтів,
які застосовували
кортикостероїди,
зазвичай при
їх тривалому
прийомі у
високих
дозах.

Розлади з
боку органів
зору.

При
ураженні
очей,
спричиненому
вірусом простого
герпесу,
кортикостероїди
слід застосовувати
з
обережністю,
оскільки при
цьому
можлива
перфорація
рогівки.
Також важливо
спостерігати
за
пацієнтами з
глаукомою
або з
глаукомою в
сімейному анамнезі.

Надходили
повідомлення
про порушення
зору  при
застосуванні
системних або
місцевих кортикостероїдів.

Якщо
у пацієнта
виникають
мутний зір
або інші
порушення
зору, пацієнт
повинен
звернутися
до лікаря-офтальмолога
для оцінки
можливих
причин.
Причинами
можуть бути
катаракта,
глаукома або
такі
рідкісні
захворювання,
як центральна
серозна
хоріоретинопатія,
про які повідомлялося
після
застосування
системних
кортикостероїдів
або місцевих  кортикостероїдів.

При тривалому
застосуванні
кортикостероїдів
може
розвинутися
задня
субкапсулярна
катаракта і
ядерна
катаракта
(особливо у
дітей),
екзофтальм
чи
підвищення
внутрішньоочного
тиску, що
може
призвести до
глаукоми з
можливим
ураженням
зорового
нерва. У пацієнтів,
які
застосовують
глюкокортикоїди,
зростає
ймовірність
розвитку
вторинних
інфекцій ока,
спричинених
грибами і
вірусами.

Застосування
кортикостероїдів
було пов’язане
з розвитком
центральної
серозної хоріоретинопатії,
яка може
призводити
до відшарування
сітківки.

Розлади з
боку серця

Побічні
реакції,
пов’язані із
застосуванням
глюкокортикоїдів,
з боку
серцево-судинної
системи, такі
як
дисліпідемія
та
артеріальна
гіпертензія,
можуть
викликати у пацієнтів
з факторами
ризику
ускладнень з
боку
серцево-судинної
системи
додаткові
серцево-судинні
ефекти, якщо
застосовувати
глюкокортикоїди
у високих
дозах і
тривалими
курсами. У
зв’язку з цим
кортикостероїди
слід
розсудливо
застосовувати
таким
пацієнтам, а
також зважати
на
модифікацію
факторів
ризику і у разі
необхідності
додатково
моніторити
серцеву
діяльність. Застосування
низьких доз і
призначення
кортикостероїдів
через день
може знизити
частоту
розвитку
ускладнень.

Пацієнтам
із застійною
серцевою
недостатністю
системні
кортикостероїди
слід застосовувати
з
обережністю і
лише у разі
крайньої
необхідності Також
необхідно
бути
обережними, призначаючи
лікарський
засіб
пацієнтам,
які недавно
перенесли
інфаркт міокарда
(надходили
повідомлення
щодо
перфорації міокарда).

Розлади з
боку судин

Пацієнтам
з
артеріальною
гіпертензією
кортикостероїди
слід
застосовувати
з
обережністю.

Також
необхідно
бути
обережними, призначаючи
препарат
пацієнтам,
які приймають
ліки від серцевих
захворювань,
такі як
дигоксин,
оскільки
кортикостероїди
можуть
викликати електролітні
порушення/гіпокаліємію.

Повідомлялося
про випадки
тромбозу, у
тому числі
про венозну
тромбоемболію,
при
застосуванні
кортикостероїдів. Тому
слід
дотримуватись
обережності,
призначаючи кортикостероїди
пацієнтам,
які мають
тромбоемболічні
розлади або
схильні до
них.

Розлади з
боку
шлунково-кишкового
тракту.

Не
існує єдиної
думки з
приводу того,
що кортикостероїди
спричиняють
розвиток
пептичної
виразки
шлунка у ході
терапії.
Однак глюкокортикоїдна
терапія може
маскувати
симптоми
пептичної
виразки, тому
можливе
виникнення
перфорації
або
кровотечі
без
вираженого
больового
синдрому.

У
разі
застосування
комбінації з
НПЗЗ ризик
розвитку
шлунково-кишкових
виразок
підвищується.

Кортикостероїди
слід
призначати з
обережністю
при
неспецифічному
виразковому
коліті, якщо
є ризик
перфорації,
утворення
абсцесу або
іншої
гнійної інфекції;
при
дивертикуліті;
у разі
нещодавно накладених
кишкових
анастомозів;
при активній
або
латентній
пептичній
виразці.

Високі
дози
кортикостероїдів
можуть спричиняти
розвиток
гострого
панкреатиту.

Гепатобіліарна
система

Повідомлялося
про
гепатобіліарні
розлади, які
мали
оборотний
характер
після відміни
препарату.
Отже,
належний
моніторинг є необхідним.

Розлади з
боку
опорно-рухового
апарату

Повідомлялося
про випадки
гострої
міопатії при
застосуванні
кортикостероїдів
у високих
дозах, що
найчастіше
зустрічалися
у пацієнтів з
розладами
нейром’язової
передачі
(наприклад,
міастенією
гравіс) або у
пацієнтів,
які отримували
супутню
терапію
антихолінергічними
засобами,
такими як
засоби, що
блокують
нервово-м’язову
передачу (наприклад,
панкуроній).
Ця гостра
міопатія –
генералізована,
може вражати
м’язи очей та
дихальні
м’язи і
призводити
до квадрипарезу.
Може
спостерігатися
підвищення
рівня
креатинкінази.
До
покращання
клінічного
стану або
одужання
після
припинення
застосування
кортикостероїдів
може пройти
від кількох
тижнів до
кількох
років.

Остеопороз
є поширеним
(але рідко
діагностованим)
побічним
ефектом,
асоційованим
із тривалим
застосуванням
високих доз
глюкокортикоїдів.

Нирки та
сечовидільна
система

Склеродермічний
нирковий
криз.

У
пацієнтів з
системною
склеродермією
при прийомі метилпреднізолону
необхідно
дотримуватися
обережності,
внаслідок
спостереження
збільшення
частоти
випадків
розвитку
склеродермічного
ниркового
кризу
(можливо з
летальним
результатом)
з артеріальною
гіпертензією
і зниженим
діурезом. Слід
в
установленому
порядку
контролювати
артеріальний
тиск і
функцію
нирок (концентрацію
креатиніну
плазми
крові). При
підозрі на
нирковий
криз
необхідно
більш ретельно
контролювати
артеріальний
тиск.

Кортикостероїди
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам із
нирковою
недостатністю.

Результати
досліджень

При
застосуванні
гідрокортизону
або кортизону
в середніх і
високих
дозах
можливі підвищення
артеріального
тиску,
затримка
солей і води,
збільшення
екскреції
калію. Ці
ефекти
спостерігають
рідше при
застосуванні
синтетичних
похідних цих
препаратів,
окрім
випадків,
коли
застосовуються
високі дози.
Рекомендується
призначення
дієти з
обмеженням
споживання
солі і прийом
калієвих
харчових
добавок. Усі
кортикостероїди
підвищують
екскрецію
кальцію.

Травми

Системні
кортикостероїди
не слід
застосовувати
у високих
дозах при
лікуванні
пацієнтів із
травматичними
ураженнями
головного
мозку.

Інші

Препарат
містить
лактози
моногідрат,
тому пацієнтам
із рідкісною
спадковою
непереносимістю
галактози,
лактазною
недостатністю
Лаппа або
мальабсорбцією
глюкози-галактози
не слід
застосовувати
цей
лікарський
засіб.

Тривале лікування
пацієнтів
літнього
віку слід проводити
з
обережністю,
оскільки
літні люди
більш схильні
до побічних
ефектів, що
можуть
виникати при
прийомі
глюкокортикоїдів,
наприклад підвищений
ризик
остеопороз
та затримка
рідини в
організмі, що
може
призвести до підвищення
артеріального
тиску.

Одночасне
застосування
фторхінолонів
та
глюкокортикоїдів
збільшує
ризик
пошкодження
сухожиль,
особливо у
пацієнтів
літнього віку.

Оскільки
виникнення
ускладнень
при лікуванні
глюкокортикоїдами
залежить від
дози
препарату і
тривалості
терапії, у
кожному
випадку слід
проводити
ретельну
оцінку
співвідношення
користі від
застосування
препарату і
потенційного
ризику при
визначенні
як дози і
тривалості
лікування,
так і режиму
застосування
– щоденного
чи
переривчастим
курсом.

При
проведенні
лікування
кортикостероїдами
слід
призначати
найнижчу
дозу, що забезпечує
достатній
терапевтичний
ефект, і коли
стає
можливим
зниження
дози, то це
зниження
слід
проводити
поступово.

Після
застосування
системних
кортикостероїдів
повідомлялося
про розвиток
феохромоцитомного
кризу, який
може
призводити
до
летального
наслідку.
Пацієнтам із
підозрюваною
або
встановленою
феохромоцитомою
кортикостероїди
слід
призначати
лише після
відповідної
оцінки
співвідношення
ризику і користі.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Результати
досліджень
на тваринах
продемонстрували,
що введення
самкам кортикостероїдів
у високих
дозах може
призводити
до
виникнення
вад розвитку
плода.
Незважаючи
на
результати
досліджень у
тварин, при
застосуванні
цього
лікарського засобу
під час
вагітності
можливість
спричинення
шкоди для
плода є
малоймовірною.
Досліджень
впливу
кортикостероїдів
на
репродуктивну
функцію
людини не
проводилося.
Оскільки
немає
належних
доказових
даних з
безпечності
кортикостероїдів
при їх
застосуванні
вагітним жінкам,
ці препарати
при
вагітності
слід призначати
лише за
нагальної
необхідності
після
ретельного
оцінювання
співвідношення
ризик/користь..

Деякі
кортикостероїди
легко
проникають через
плацентарний
бар’єр. В
одному
ретроспективному
дослідженні
у матерів, що
приймали
кортикостероїди,
відмічалося
збільшення
частоти
випадків
низької ваги новонароджених.
Хоча
недостатність
надниркових
залоз у новонароджених,
які
зазнавали
дії кортикостероїдів
внутрішньоутробно,
відмічається
рідко, новонароджені
від матерів,
які
отримували
досить
високі дози
кортикостероїдів
під час вагітності,
повинні знаходитися
під
ретельним
наглядом для
можливості
своєчасного
виявлення ознак
недостатності
надниркових
залоз.

Вплив
кортикостероїдів
на перебіг і
наслідки
пологів
невідомий.

У
немовлят,
матері яких у
період
вагітності
отримували
довготривале
лікування
кортикостероїдами,
спостерігалися
випадки
виникнення
катаракти.

Період
годування
груддю.

Кортикостероїди
виділяються
у грудне молоко.
Кортикостероїди,
що
виділяються
в грудне
молоко,
можуть
пригнічувати
ріст і впливати
на ендогенне
продукування
глюкокортикоїдів
у немовлят,
що
знаходяться
на грудному
вигодуванні.
Оскільки
належні
дослідження
впливу
кортикостероїдів
на
репродуктивну
функцію
людей не
проводилися,
матерям, що
годують
груддю, цей
лікарський
засіб слід
застосовувати
лише в тих
випадках, коли
користь від
застосування
перевищує
потенційний
ризик для
немовляти.

При
призначенні
кортикостероїдів
вагітним і
жінкам, які
годують
груддю, або
жінкам, які
планують
завагітніти,
слід
ретельно оцінити
співвідношення
користі від
застосування
препарату у
матері і
потенційного
ризику для
плода/дитини.

Фертильність.

Докази
впливу
кортикостероїдів
на фертильність
відсутні.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вплив
кортикостероїдів
на швидкість
реакції при
керуванні автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами
не був
систематично
оцінений. Під
час
лікування
кортикостероїдами
можливе виникнення
таких
побічних
реакцій, як
запаморочення,
вертиго,
порушення
зору, втома. У
цьому
випадку
пацієнтам не
слід
керувати автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Початкова
доза для
дорослих
може становити
від 4 мг до 48 мг
метилпреднізолону
на добу, залежно
від
характеру
захворювання.
При менш
тяжких
захворюваннях
звичайно
бувають
достатніми і
більш низькі
дози, хоча
окремим
хворим можуть
бути
потрібні і
вищі
стартові
дози. Високі
дози можна
застосовувати
при таких
захворюваннях
і станах, як
розсіяний
склероз (200
мг/добу),
набряк мозку
(200–1000
мг/добу) і
трансплантація
органів (до 7
мг/кг/добу).

Якщо
внаслідок
терапії
досягнуто
задовільного
ефекту, слід
підібрати
хворому
індивідуальну
підтримуючу
дозу шляхом
поступового
зменшення
початкової
дози через
певні
проміжки
часу доти,
доки не буде
знайдено
найнижчу дозу,
яка дає змогу
підтримувати
досягнутий
клінічний
ефект. Слід
пам’ятати, що
необхідний
постійний
контроль режиму
дозування
препарату.
Можуть
виникнути
ситуації, за
яких
потрібно
коригувати дозу;
до них
належать
зміни
клінічного
стану,
зумовлені
настанням
ремісії або
загостренням
захворювання,
індивідуальна
реакція
хворого на
препарат, а
також вплив
на хворого
стресових
ситуацій,
прямо не пов’язаних
з основним
захворюванням,
на яке спрямована
терапія; в
останньому
випадку може
виникнути
необхідність
збільшити
дозу
препарату на
певний період,
що залежить
від стану
хворого.
Потрібна
доза може
варіювати і
повинна
підбиратись
індивідуально,
залежно від
характеру
захворювання
і реакції
хворого на
терапію.

Дозування
препарату
повинно бути
індивідуальним
і
ґрунтуватися
на оцінці
перебігу
захворювання
і клінічного
ефекту.

Відміну
препарату не
можна
проводити
раптово – це
слід робити
поступово.

Альтернуюча
терапія

Альтернуюча
терапія – це
такий режим
дозування
кортикостероїдів,
за якого
подвоєна
добова доза
кортикостероїду
призначається
через день,
уранці. Метою
такого виду
терапії є
досягнення у
хворого, що
потребує
тривалої терапії,
максимального
клінічного
ефекту і при
цьому
доведення до
мінімуму
деяких небажаних
ефектів,
таких як
пригнічення
гіпофізарно-наднирковозалозної
системи,
синдром Кушинга,
синдром
відміни
кортикостероїдів
і пригнічення
росту у
дітей.

Діти.

Лікарський
засіб
застосовують
у
педіатричній
практиці.

Слід
ретельно
стежити за
особливостями
розвитку і
ростудітей, у
т.ч. немовлят,
при
застосуванні
тривалої
терапії
кортикостероїдами.

У
дітей, які
отримують
глюкокортикоїди
щоденно
протягом
тривалого
часу по
декілька
разів на
добу, може
відмічатися
затримка росту.
Тому такий
режим
дозування
слід
використовувати
тільки за
нагальними
показаннями.
Застосування
альтернуючої
терапії, як
правило, дає
змогу
уникнути
цього побічного
ефекту або
звести його
до мінімуму
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Немовлята
і діти, які
отримують
тривалу терапію
кортикостероїдами,
мають
особливий
ризик
підвищення
внутрішньочерепного
тиску.

Високі
дози
кортикостероїдів
можуть спричинити
панкреатит у
дітей.

Передозування.

Не
зареєстровано
клінічного
синдрому гострого
передозування
кортикостероїдів. Повідомлення
про гостру
токсичність
та/чи смерть
після
передозування
кортикостероїдів
надходили рідко. Специфічного
антидоту у
разі
передозування
не існує;
проводиться
підтримуюче
та симптоматичне
лікування. Метилпреднізолон
виводиться
при діалізі.

Побічні
реакції.

Частота
виникнення
побічних
реакцій має таку
класифікацію:
дуже часто (≥
1/10);

часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000);

дуже рідко (<
1/10000); невідомо (частоту
не можна
визначити за
наявними
даними).

Доброякісні,
злоякісні та
невизначені
новоутворення
(включаючи
кісти та
поліпи).

Невідомо: синдром
лізису
пухлини,
саркома
Капоші.

Інфекції
та інвазії.

Часто:
інфекції.

Невідомо:
опортуністичні
інфекції.

Порушення
з боку
імунної
системи.

Невідомо: гіперчутливість
до
лікарського
засобу (включаючи
анафілактичні
та подібні
реакції, зокрема
циркуляційний
шок, зупинка
серця,
бронхоспазм).

Порушення
з боку крові
та
лімфатичної
системи.

Невідомо: лейкоцитоз.

Порушення
з боку
ендокринної
системи.

Часто:
інгібування
ендогенної
секреції
АКТГ та кортизолу
(при
тривалому
застосуванні),
синдром
Кушинга.

Невідомо:
гіпопітуїтаризм,
синдром
відміни
стероїдів.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади.

Часто: затримка
натрію,
затримка
рідини в
організмі.

Невідомо:
метаболічний
ацидоз,
гіпокаліємічний
алкалоз,
дисліпідемія,
порушення
толерантності
до глюкози,
підвищена потреба
в інсуліні
(або
пероральних
протидіабетичних
засобах при
цукровому
діабеті), ліпоматоз,
підвищений
апетит (що
може призвести
до
збільшення
маси тіла), епідуральний
ліпоматоз,
підвищена
концентрація
сечовини в
крові,
негативний
баланс азоту
(через катаболізм
білка).

Психічні
розлади.

Часто: порушення
настрою, стан
ейфорії. У
дітей
найбільш
частими побічними
реакціями
були
перепади
настрою, патологічна
поведінка,
безсоння,
дратівливість.

Невідомо:
зміна
настрою,
психологічна
залежність, суїцидальне
мислення,
психози (у
тому числі
манія,
марення, галюцинації
та
шизофренія
або посилення
шизофренії),
психічний
розлад,
сплутаність
свідомості,
тривожність,
зміни
особистості,
патологічна
поведінка,
безсоння,
дратівливість.

Порушення
з боку
нервової
системи.

Невідомо:
підвищення
внутрішньочерепного
тиску [з
набряком
диска
зорового
нерва
(доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія)],
судоми,
амнезія,
когнітивний
розлад, запаморочення,
головний
біль.

Розлади
з боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату.

Невідомо:
вертиго.

Порушення
з боку
органів зору.

Часто:
катаракта.

Невідомо:
глаукома,
екзофтальм,
потоншення
склери та
рогівки,
хоріоретинопатія,
затуманений
зір.

Порушення
з боку
серцево-судинної
системи.

Часто:
артеріальна
гіпертензія.

Невідомо:
артеріальна
гіпотензія,
артеріальна
емболія, тромботичні
явища. Застійна
серцева
недостатність
(у пацієнтів
зі
схильністю
до її
розвитку),
серцева аритмія,
розрив
міокарда
після
інфаркту міокарда.

Порушення
з боку
дихальної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння.

Невідомо: легенева
емболія,
гикавка.

Порушення
з боку
шлунково-кишкового
тракту.

Часто: пептична
виразка (може
бути з перфорацією
та
кровотечею).

Невідомо: шлункова
кровотеча,
перфорація
кишечнику,
панкреатит,
перитоніт,
виразковий
езофагіт,
езофагіт,
здуття
живота, біль
у животі,
діарея, диспепсія,
нудота.

Порушення
з боку
гепатобіліарної
системи.

Невідомо:
підвищення
рівня
печінкових
ферментів.

Порушення
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини.

Часто:
периферичний
набряк,
синці,
атрофія
шкіри, акне.

Невідомо:
ангіоневротичний
набряк,
гірсутизм,
петехії, телеангіектазія,
стрії шкіри,
гіпо- та
гіперпігментація
шкіри,
висипання,
еритема,
гіпергідроз,
свербіж,
кропив’янка.

Порушення
з боку
скелетно-м’язової
системи і
сполучної
тканини.

Часто: затримка
росту (у
дітей), м’язова
слабкість,
остеопороз.

Невідомо: остеонекроз,
патологічні
переломи, атрофія
м’язів,
нейропатична
артропатія, артралгія,
міалгія.

Порушення
з боку нирок
та
сечовивідних
шляхів.

Невідомо:
склеродермічний
нирковий
криз*.

Порушення
функції
репродуктивної
системи і молочних
залоз

Невідомо:
нерегулярні
менструації.

Загальні
розлади.

Часто: порушення
загоєння ран.

Невідомо: втомлюваність,
загальне
нездужання.

Дослідження.

Часто: зниження
рівня калію в
крові.

Невідомо:
підвищення
рівнів печінкових
ферментів
аланінамінотрансферази,
аспартатамінотрансферази
та підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові, підвищення
внутрішньоочного
тиску,
зниження толерантності
до
вуглеводів,
підвищення рівня
кальцію в
сечі,
пригнічення
реакцій при
проведенні
шкірних
тестів.

Ушкодження.

Невідомо:
розрив
сухожилля
(зокрема
ахіллового
сухожилля), компресійний
перелом
хребта.

* Серед
різних
популяцій
виникнення
склеродермічної
ниркового
кризу
варіюється. Найбільший
ризик
відзначається
у пацієнтів з
дифузною
склеродермією.
Найнижчий
ризик був
відзначений
у пацієнтів з
обмеженою
склеродермією
(2 %) і
ювенільною
склеродермією
(1 %).

Термін
придатності. 5
років.

Умови
зберігання. Зберігати
при
температурі не
вище 25 °C. Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 30
таблеток у флаконі; по 1 флакону
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Оріон
Корпорейшн/ Orion
Corporation.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Оріонінтіе
1, 02200 Еспоо, Фінляндія/
Orionintie 1, 02200 Espoo, Finland.

Виробник.

Оріон
Корпорейшн/Orion
Corporation.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Джоенсуункату
7, 24100 Сало,
Фінляндія/ Joensuunkatu 7, 24100 Salo, Finland.

ИНСТРУКЦИЯ

по медицинскому
применению
лекарственного
средства

МЕТИПРЕД

(METHYPRED)

Состав:

действующее
вещество: метилпреднизолон;

1
таблетка
содержит
метилпреднизолона
4 мг или 16 мг;

вспомогательные
вещества:
лактозы
моногидрат,
крахмал
кукурузный, желатин,
магния
стеарат,
тальк.

Лекарственная
форма. Таблетки.

Основные
физико-химические
свойства:

таблетки
по 4 мг: белые
или почти
белые,
круглые,
плоские таблетки
со
скошенными
краями и
риской с одной
стороны;

таблетки
по 16 мг: белые
или почти
белые,
круглые, плоские
таблетки со
скошенными
краями и риской
и надписью «ORN
346» с одной
стороны.

Таблетки
можно
разделить на
равные части.

Фармакотерапевтическая
группа. Кортикостероиды
для
системного
применения.

Код
АТХ Н02А В04.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.
Эффект
метилпреднизолона,
как и других
глюкокортикоидов,
реализуется
через взаимодействие
со
стероидными
рецепторами
в цитоплазме.
Cтероидрецепторный
комплекс транспортируется
в ядро
клетки,
соединяется
с ДНК и изменяет
транскрипцию
генов для большинства
белков. Глюкокортикоиды
угнетают
синтез
многочисленных
белков, различных
ферментов,
вызывающих
деструкцию
суставов (при
ревматоидном
артрите), а также
цитокинов,
играющих
важную роль в
иммунных и
воспалительных
реакциях.
Индуцируют
синтез липокортина
– ключевого
белка нейроэндокринного
взаимодействия
глюкокортикоидов,
что приводит
к уменьшению
воспалительного
и иммунного
ответа.

Глюкокортикоиды,
включая
метилпреднизолон,
подавляют
или
препятствуют
развитию тканевого
ответа на
многие
тепловые,
механические,
химические,
инфекционные
и
иммунологические
агенты. Таким
образом,
глюкокортикоиды
действуют
симптоматически,
уменьшая
проявления заболевания
без
воздействия
на причину. Метилпреднизолон
– это
мощный
противовоспалительный
стероид. Его
противовоспалительный
эффект
гораздо
сильнее, чем у
преднизолона.
Применение
метилпреднизолона
приводит к
меньшей
задержке
натрия и жидкости
в организме,
чем при
применении преднизолона.
Противовоспалительный
эффект
метилпреднизолона
как минимум в
4 раза
превышает
эффективность
гидрокортизона
(вычислено на
основании
снижения
количества
эозинофилов).

Эндокринные
эффекты метилпреднизолона заключаются
в
подавлении
секреции адренокортикотропного
гормона,
ингибировании продуцирования
эндогенного
кортизола,
при
длительном применении
он вызывает
частичную
атрофию коры
надпочечников.
Разовая
доза 40 мг
метилпреднизолона
ингибирует
секрецию
кортикотропина
в течение
около 36 часов. Влияет на
метаболизм кальция,
витамина D,
углеводный,
белковый и
липидный
обмен, поэтому
у
пациентов,
принимающих
метилпреднизолон,
может
наблюдаться
увеличение
содержания
глюкозы в
крови,
уменьшение
плотности
костной
ткани, мышечная
атрофия и
дислипидемия. Глюкокортикоиды
также
повышают
кровяное
давление, моделируют
поведение и
настроение. Метилпреднизолон
практически
не
обладает
минералокортикоидной
активностью.

Фармакокинетика.

Фармакокинетика
метилпреднизолона
является
линейной
независимо
от способа
применения.

Всасывание.

Биодоступность
перорального
метилпреднизолона
обычно составляет
более 80 %, но
может
снижаться до
60 % в случае
применения
высоких доз.
При пероральном
приеме
метилпреднизолона
пик концентрации
в сыворотке
крови
наблюдается
через 1–2
часа.

Распределение.

Метилпреднизолон
широко
распределяется
в тканях,
проникает
через
гематоэнцефалический
барьер и
выделяется в
грудное молоко.
Связывание
метилпреднизолона
с белками плазмы
у человека
составляет
примерно 77 %.

Метаболизм.

В
организме
человека
метилпреднизолон
метаболизируется
в печени до
неактивных метаболитов.
Метаболизм в
печени происходит
преимущественно
при участии
фермента CYP3A4.

Выведение.

Период
полувыведения
метилпреднизолона
составляет
от 1,8 до 5,2 часа. Мнимый
объем
распределения
метилпреднизолона
составляет
примерно 1,4 мл/кг.
Общий
клиренс – около 5–6
мл/мин/кг.
Продолжительность
противовоспалительного
эффекта
составляет 18–36
часов. Около 5 %
препарата
выводится из
организма с
мочой.

Клинические
характеристики.

Показания.

Эндокринные
заболевания.

Первичная
и вторичная
недостаточность
коры
надпочечников
(при этом
препаратами
первого ряда
являются
гидрокортизон
или кортизон,
при
необходимости
синтетические
аналоги
могут
применяться
в сочетании с
минералокортикоидами;
одновременное
применение
минералокортикоидов
особенно
важно для
лечения детей).

Врожденная
гиперплазия
надпочечников.

Негнойный
тиреоидит.

Гиперкальциемия
при
онкологических
заболеваниях.

Неэндокринные
заболевания.

Ревматические
заболевания.

В
качестве
дополнительной
терапии для
кратковременного
применения (для
выведения
больного из
острого
состояния
или при обострении
процесса) при
следующих
заболеваниях:

•
псориатический
артрит;

•
ревматоидный
артрит,
включая ювенильный
ревматоидный
артрит (в
отдельных
случаях
может
потребоваться
поддерживающая
терапия
низкими
дозами);

•
анкилозирующий
спондилит;

• острый
и подострый
бурсит;

• острый
неспецифический
тендосиновит;

• острый
подагрический
артрит;

•
посттравматический
остеоартроз;

•
синовит при
остеоартрозе;

•
эпикондилит.

Коллагенозы.

В период
обострения
или в
отдельных
случаях в
качестве
поддерживающей
терапии при
следующих
заболеваниях:

•
системная
красная
волчанка;

•
системный
дерматомиозит
(полимиозит);

• острый
ревмокардит;

•
ревматическая
полимиалгия
при
гигантоклеточном
артериите.

Кожные
заболевания.

• Пузырчатка;

• буллезный
герпетиформный
дерматит;

• тяжелая
мультиформная
эритема
(синдром
Стивенса –
Джонсона);

•
эксфолиативный
дерматит;

•
грибовидный
микоз;

•
тяжелый
псориаз;

•
тяжелый
себорейный
дерматит.

Аллергические
состояния.

Для
лечения
нижеперечисленных
тяжелых и аллергических
состояний в
случае неэффективности
стандартного
лечения:

•
сезонный или
круглогодичный
аллергический
ринит;

•
сывороточная
болезнь;

•
бронхиальная
астма;

•
медикаментозная
аллергия;

•
контактный
дерматит;

•
атопический
дерматит.

Заболевания
глаз.

Тяжелые
острые и
хронические
аллергические
и воспалительные
процессы с
поражением
глаз, такие
как:

• аллергические
краевые язвы
роговицы;

•
поражение
глаз,
вызванное Herpes zoster;

•
воспаление
переднего
сегмента
глаза;

• диффузный
задний увеит
и хориоидит;

•
симпатическая
офтальмия;

• аллергический
конъюнктивит;

•
кератит;

•
хориоретинит;

• неврит
зрительного
нерва;

• ирит и
иридоциклит.

Заболевания
органов
дыхания.

• Симптоматический
саркоидоз;

•
синдром
Леффлера, не
поддающийся
терапии
другими
методами;

•
бериллиоз;

•
фульминантный
или
диссеминированный
легочный
туберкулез (применяется
в сочетании с
соответствующей
противотуберкулезной
химиотерапией);

•
аспирационный
пневмонит.

Гематологические
заболевания.

•
Идиопатическая
тромбоцитопеническая
пурпура у
взрослых;

• вторичная
тромбоцитопения
у взрослых;

•
приобретенная
(аутоиммунная)
гемолитическая
анемия;

•
эритробластопения
(эритроцитарная
анемия);

•
врожденная
(эритроидная)
гипопластическая
анемия.

Онкологические
заболевания.

Как
паллиативная
терапия при
таких
заболеваниях:

•
лейкозы и
лимфомы у
взрослых;

• острый
лейкоз у
детей.

Отечный
синдром.

Для
индукции
диуреза или
устранения
протеинурии
при нефротическом
синдроме без
уремии,
идиопатического
типа или
вызванной
системной
красной
волчанкой.

Заболевания
пищеварительного
тракта.

Для выведения
больного из
критического
состояния
при таких
заболеваниях:

•
язвенный
колит;

•
регионарный
энтерит
(болезнь
Крона).

Заболевания
нервной
системы.

•
Рассеянный
склероз в
фазе
обострения;

•
отек мозга,
вызванный
опухолью
мозга.

Заболевания
других органов
и систем.

•
Туберкулезный
менингит с
субарахноидальным
блоком или
при угрозе
развития
блока, в
сочетании с
соответствующей
противотуберкулезной
химиотерапией;

•
трихинеллез
с поражением
нервной
системы или
миокарда.

Трансплантация
органов.

Противопоказания.

Туберкулез
и другие
острые либо
хронические
бактериальные
или вирусные инфекции
при
недостаточной
антибиотико- и
химиотерапии,
системные
грибковые
инфекции.

Повышенная
чувствительность
к метилпреднизолону
или к
вспомогательным
веществам.

Введение
живых или
живых
ослабленных
вакцин противопоказано
пациентам,
которые
получают иммуносупрессивные
дозы
кортикостероидов.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Метилпреднизолон
является
субстратом
фермента
цитохрома P450 (CYP),
метаболизируется
преимущественно
с участием
изофермента
CYP3A4. CYP3A4 является
доминирующим
ферментом
наиболее
распространенного
подвида CYP в
печени взрослых
людей. Он
катализирует
6-β-гидроксилирование
стероидов,
которое
является ключевым
этапом I фазы
метаболизма
как для
эндогенных,
так и для
синтетических
кортикостероидов.
Многие
другие
соединения
также являются
субстратами
CYP3A4, некоторые
из них (как и другие
лекарственные
средства)
изменяют метаболизм
глюкокортикоидов,
индуцируя (усиливая
активность)
или
ингибируя
изофермент CYP3A4.

Ингибиторы
CYP3A4 –
лекарственные
средства,
ингибирующие
активность CYP3A4,
как правило,
снижают
печеночный
клиренс и
повышают
плазменные
концентрации
лекарственных
средств –
субстратов
CYP 3A4, таких как
метилпреднизолон.
В
присутствии
ингибитора CYP3A4,
возможно,
потребуется
титровать
дозу метилпреднизолона
во избежание
стероидной
токсичности.

Считается,
что при
одновременном
применении с
ингибиторами
CYP3A, в том числе
препаратами,
содержащими
кобицистат,
повышается
риск
возникновения
системных
побочных
эффектов.
Такой
комбинации следует
избегать,
если только
польза не превышает
повышенный
риск
возникновения
системных
побочных
реакций при
применении кортикостероидов;
в таких
случаях
необходимо
осуществлять
наблюдение
за
пациентами
по развитию системных
побочных
реакций,
связанных с применением
кортикостероидов.

К
ингибиторам
CYP3A4 относятся: эритромицин,
кларитромицин,
тролеандомицин,
кетоконазол,
итраконазол,
изониазид, дилтиазем,
мибефрадил,
апрепитант,
фосапрепитант,
ингибиторы
ВИЧ-протеазы
(индинавир и
ритонавир),
циклоспорин
і етинилэстрадиол/норетиндрон,
грейпфрутовый
сок.

Индукторы
CYP3A4 –
лекарственные
средства,
которые
стимулируют
активность CYP3A4,
как правило,
повышают печеночный
клиренс, что
приводит к
снижению
плазменных
концентраций
лекарственных
средств – субстратов
CYP3A4. При
одновременном
применении
этих
препаратов
может
потребоваться
повышение
дозы
метилпреднизолона
для достижения
желаемого
результата. К
таким лекарственным
средствам относятся:
рифампицин,
карбамазепин,
фенобарбитал,
пиримидон, фенитоин.

Субстраты
CYP3A4 – присутствие
другого
субстрата CYP3A4
может приводить
к
ингибированию
или индукции
печеночного
клиренса
метилпреднизолона,
при этом
необходима
соответствующая
коррекция
дозы. Побочные
реакции,
связанные с
применением одного
из таких
лекарственных
средств в качестве
монотерапии,
будут более
вероятными
при их
одновременном
применении.

Одновременный
прием
метилпреднизолона
и
такролимуса
может
привести к
уменьшению
концентрации
такролимуса.

При
одновременном
применении
циклоспорина
и
метилпреднизолона
происходит
взаимное
ингибирование
их
метаболизма,
которое
может
привести к
повышению
концентраций
в плазме
какого-либо
из этих
средств или обоих.
Таким
образом, побочные
действия,
связанные с
применением
любого из средств
по
отдельности,
могут с
большей вероятностью
возникать
при
одновременном
применении.
При
одновременном
применении метилпреднизолона
и
циклоспорина
отмечены
случаи
возникновения
судорог.

Кортикостероиды
могут ускорять
метаболизм
ингибиторов
ВИЧ-протеазы,
в результате
чего уменьшаются
их
концентрации
в плазме
крови.

Метилпреднизолон
потенциирует
повышение скорости
ацетилирования
и клиренса
изониазида.

Результаты
взаємодействия
с другими
лекарственными
средствами, которые
не являются
ферментами CYP3A4:

Фторхинолоны:
при
одновременном
применении может
привести к
повреждению
сухожилий,
особенно у
пациентов
пожилого возраста.

Антикоагулянты
(пероральные):
влияние
метилпреднизолона
на
пероральные
антикоагулянты
является
вариабельным.
Сообщалось
об усилении,
а также
ослаблении
действия антикоагулянтов
при
одновременном
применении с
кортикостероидами.
Поэтому
следует
контролировать
показатели
свертываемости
крови для
поддержания
желаемого действия
антикоагулянтов.

Антихолинергические
средства
(блокаторы
нервно-мышечной
передачи):
кортикостероиды
могут влиять
на действие антихолинергических
средств:

- сообщалось
о развитии
острой
миопатии при одновременном
применении в
высоких дозах
кортикостероидов
и
антихолинергических
средств, которые
блокируют
нервно-мышечную
передачу (см. раздел «Особенности
применения»).

- у
пациентов,
принимающих
кортикостероиды,
сообщалось
об
антагонизме
действия
панкурония и
векурония в
отношении
блокады нервно-мышечной
передачи.
Такого
взаимодействия
можно
ожидать при
применении
всех конкурентных
блокаторов
нервно-мышечной
передачи.

Антихолинэстеразные
средства: стероиды
могут
снижать
эффект
антихолинэстеразных
средств при лечении
миастении
гравис.

Противодиабетические
средства:
поскольку
кортикостероиды
могут
повышать
концентрацию
глюкозы в
крови, может
потребоваться
коррекция
дозы
противодиабетических
средств.

Ингибиторы
ароматазы
(аминоглютетимид):
угнетение
функции
надпочечников,
индуцированное
аминоглютетимидом,
может усугубить
эндокринные
изменения,
вызванные
длительной
терапией глюкокортикоидами.

Иммунодепрессанты:
метилпреднизолон
обладает
дополнительными
иммуносупрессивными
свойствами
при
одновременном
применении с
другими иммунодепрессантами;
это может
увеличить
как
терапевтические
эффекты, так
и побочные
эффекты.

Нестероидный
противовоспалительный
препарат
(НПВС)
аспирин
(ацетилсалициловая
кислота) в высоких
дозах: при
одновременном
применении
кортикостероидов
с НПВС
повышается
риск желудочно-кишечного
кровотечения
и появления язв.
Метилпреднизолон
в больших
дозах может
привести к
увеличению
клиренса
аспирина. При
отмене
метилпреднизолона
повышение
концентрации
салицилатов
в сыворотке
крови может
привести к
увеличению
риска токсичности
салицилата.

Препараты,
выводящие
калий: при
одновременном
применении
кортикостероидов
с лекарственными
средствами,
выводящими
калий (такими
как
диуретики,
амфотерицин
В, слабительные
средства),
необходимо
тщательно наблюдать
за пациентом
на предмет
развития гипокалиемии.
Также
существует
повышенный
риск развития
гипокалиемии
при
одновременном
применении
кортикостероидов
с ксантином
или

β2-агонистами.

Особенности
применения.

Иммуносупрессивные
эффекты/ повышенная
восприимчивость
к инфекциям Кортикостероиды
могут
повышать
восприимчивость
к инфекциям и
маскировать
некоторые
симптомы
инфекций;
кроме того,
на фоне
кортикостероидной
терапии
могут развиваться
новые
инфекции. При
применении
кортикостероидов
может
снижаться
резистентность
к инфекциям и
может
наблюдаться
неспособность
организма
локализовать
инфекцию.
Инфекции,
вызванные
любым
возбудителем,
в том числе
вирусами,
бактериями,
грибами, простейшими
или
гельминтами,
любой
локализации
в организме
могут быть
связаны с
применением
кортикостероидов
в качестве
монотерапии
или в комбинации
с другими
иммунодепрессантами,
влияющими на
клеточный,
гуморальный
иммунитет
или функцию
нейтрофилов.
Эти инфекции
могут быть
как легкими,
так и тяжелыми,
а в некоторых

случаях –
летальными.
При
повышении
дозы
кортикостероидов
частота
развития
инфекционных
осложнений
возрастает.

Пациенты,
которые
принимают
лекарственные
средства,
подавляющие
иммунную
систему,
более
восприимчивы
к инфекциям,
чем здоровые
люди.
Ветряная
оспа и корь,
например, могут
иметь более
серьезные
или даже
летальные
последствия
у
неиммунизированных
детей или
взрослых,
принимающих
кортикостероиды.

Кроме
того,
кортикостероиды
следует с большой
осторожностью
применять
пациентам с
подтвержденными
или
подозреваемыми
паразитарными
инфекциями,
например в
случае
стронгилоидоза
(заражение
угрицами). У
таких
больных иммуносупрессия,
индуцированная
кортикостероидами,
может
привести к
стронгилоидозной
гиперинфекции
и
диссеминации
с распространенной
миграцией
личинок, что
нередко
сопровождается
тяжелым
энтероколитом
и
потенциально
летальной
септицемией,
вызванной
грамотрицательными
микроорганизмами.

Не
существует
единого
мнения
относительно
роли
кортикостероидов
в терапии
пациентов с
септическим
шоком. В
ранних
исследованиях
сообщалось
как о
положительных,
так и
отрицательных
последствиях
применения
кортикостероидов
в этой
клинической
ситуации.
Результаты
исследований,
проводившихся
позже,
свидетельствовали
о том, что
кортикостероиды
в качестве
дополнительной
терапии
имели
благоприятное
влияние у
пациентов с
септическим шоком,
у которых
отмечали
недостаточность
надпочечников.
Однако
систематическое
применение
этих
препаратов
пациентам с
септическим
шоком не
рекомендуется.
По результатам
систематического
обзора данных
исследований
после назначения
коротких
курсов
кортикостероидов
в высоких
дозах таким
пациентам
был сделан
вывод об
отсутствии
доказательных
данных в пользу
такого
применения
этих
препаратов. Однако
метаанализ и обзор
данных
исследований
показали, что
более
длительные
(5–11 дней) курсы
лечения
кортикостероидами
в низких
дозах могут
обусловливать
снижение
летальности,
особенно у
пациентов с
септическим
шоком,
зависимым от
вазопрессорной
терапии.

Применение
живых или
живых
ослабленных
вакцин
пациентам,
получающим кортикостероиды
в
иммуносупрессивных
дозах,
противопоказано.
Пациентам,
получающим кортикостероиды
в иммуносупрессивных
дозах, можно
проводить вакцинацию,
применяя
убитые или
инактивированные
вакцины,
однако их
ответ на
такие вакцины
может быть
сниженным.
Указанные
процедуры
иммунизации
можно
проводить у
пациентов,
получающих кортикостероиды
не в
иммуносупрессивных
дозах.

Применение
кортикостероидов
при активном
туберкулезе
должно
ограничиваться
случаями
фульминантного
или
диссеминированного
туберкулеза – в
этих случаях кортикостероиды
применяют в
сочетании с
соответствующей
противотуберкулезной
химиотерапией.
Если кортикостероиды
показаны
пациентам с
латентным
туберкулезом
или виражом
туберкулиновых
проб, то лечение
следует
проводить
под тщательным
наблюдением
врача,
поскольку
возможно обострение
заболевания.
При
длительной кортикостероидной
терапии
таким пациентам
необходимо
назначать
химиопрофилактические
препараты.

Сообщалось
о случаях
саркомы
Капоши у пациентов,
получавших
терапию кортикостероидами.
В таких
случаях
прекращение
терапии кортикостероидами
может
привести к
клинической
ремиссии.

Кровь
и лимфатическая
система

Аспирин
и
нестероидные
противовоспалительные
средства в
комбинации с кортикостероидами
следует
применять с
осторожностью.

Иммунная
система

Могут
развиться
аллергические
реакции (например
ангионевротический
отек).

У
пациентов,
получавших терапию
кортикостероидами,
редко
возникали
кожные
реакции и
анафилактические/анафилактоидные
реакции;
перед
применением
кортикостероидов
следует
принять
соответствующие
меры
предостороженности,
особенно
если у
пациента
наблюдалась
аллергия на какое-либо
лекарственное
средство.

Эндокринная
система

Кортикостероиды,
применяемые
в течение
длительного
периода в
фармакологических
дозах, могут
угнетать
гипоталамо-гипофизарно-надпочечниковую
систему
(вторичная
адренокортикальная
недостаточность).
Степень и
продолжительность
адренокортикальной
недостаточности
варьируют у
разных
пациентов и
зависят от
дозы,
частоты,
времени
применения, а
также
продолжительности
терапии кортикостероидами.
Этот эффект
может быть
минимизирован
при применении
альтернирующей
терапии.

При внезапной
отмене кортикостероидов
может
развиваться
острая
недостаточность
надпочечников,
что может
привести к
летальному
исходу.

Надпочечниковая
недостаточность,
вызванная применением
препарата,
может быть
минимизирована
путем
постепенного
снижения
дозы. Этот
тип
относительной
недостаточности
может
удерживаться
в течение
нескольких месяцев
после отмены
терапии,
следовательно,
если в этот
период
возникнут
стрессовые
ситуации, то
гормональную
терапию необходимо
возобновить.
Поскольку
может быть нарушена
секреция
минералокортикоидов,
одновременно
следует
вводить
электролиты
и/или минералокортикоиды.

Пациентам,
которым
проводят
терапию кортикостероидами
и которые
подвергаются
воздействию
необычной
стрессовой
ситуации,
показано
повышение
дозы
быстродействующих
кортикостероидов
до, во время и
после стрессовой
ситуации.

После
резкого
прекращения
применения
глюкокортикоидов
может также
развиваться синдром
отмены
стероидов,
который на
первый
взгляд не
связан с
недостаточностью
коры
надпочечников.
Симптомами
такого синдрома
являются:
анорексия,
тошнота, рвота,
летаргия,
головная
боль,
повышение
температуры
тела, боль в
суставах,
десквамация,
миалгия,
уменьшение
массы тела
и/или артериальная
гипотензия.
Считается,
что эти эффекты
являются
следствием
внезапного
изменения
концентрации
глюкокортикоидов,
а не низких
уровней
кортикостероидов.

Поскольку
кортикостероиды
могут
вызывать или
усиливать
синдром Кушинга,
пациентам с
болезнью
Кушинга
следует
избегать их
применения.

Отмечается
более
выраженное
влияние кортикостероидов
на больных
гипотиреоидизмом.

Метаболизм
и питание

Кортикостероиды,
включая
метилпреднизолон,
могут
увеличивать
содержание
глюкозы в
крови,
ухудшать состояние
пациентов с
имеющимся
сахарным
диабетом и
обусловливать
предрасположенность
к сахарному
диабету у
пациентов,
длительно
применяющих кортикостероиды.

Психические
расстройства

При
применении кортикостероидов
возможны
различные
психические
расстройства:
от эйфории,
бессонницы,
изменений настроения,
изменений
личности до
тяжелой депрессии
с психотическими
манифестациями.
Кроме того,
на фоне
приема кортикостероидов
может
усиливаться
уже
существующая
эмоциональная
нестабильность
и склонность
к психотическим
реакциям.

При
применении
системных кортикостероидов
могут
развиваться
потенциально
тяжелые психические
расстройства
(см. раздел «Побочные
реакции»).
Симптомы
обычно
возникают в
течение нескольких
дней или
недель с
момента
начала терапии.
Большинство
реакций
исчезают
после
снижения
дозы или
отмены
препарата,
хотя может
потребоваться
назначение
специального
лечения.
Отмечали
реакции со стороны
психики при
отмене кортикостероидов;
их частота
неизвестна.
Пациентам/ лицам,
которые за
ними присматривают,
следует
рекомендовать
обращаться к
врачу, если у
пациента
развиваются
любые нарушения
со стороны психики,
особенно
если есть
подозрения
на то, что пациент
находится в
депрессивном
настроении
или у него
возникли
суицидальные
мысли. Пациенты/
лица, которые
за ними присматривают,
должны
проявлять
бдительность
в отношении
психических
расстройств,
которые могут
возникнуть
во время
применения
или сразу
после
постепенного
снижения
дозы или отмены
системных
стероидов.

При
применении
кортикостероидов
следует
учитывать
состояние
пациента,
особенно если
пациент или
его близкие
родственники
имеют
серьезные психические
расстройства
(например,
депрессия,
биполярное
расстройство
или
перенесенный
психоз,
вызванный
применением
кортикостероидов).

Если
пациент,
получающий
стероидную
терапию,
подвергается
воздействию
необычного
стрессового
фактора,
необходимо
повысить
дозу быстродействующих
стероидов до,
во время и
после
стрессовой
ситуации.

Нарушения
со стороны
нервной
системы

Пациентам
с судорогами,
а также
миастенией
гравис следует
применять кортикостероиды
с
осторожностью.

Поступали
сообщения о
возникновении
эпидурального
липоматоза у
пациентов,
принимающих
кортикостероиды,
обычно при их
длительном приеме
в высоких
дозах.

Нарушения
со стороны
органов
зрения

При
поражении
глаз,
вызванном
вирусом простого
герпеса, кортикостероиды
следует
применять с
осторожностью,
так как при
этом
возможна
перфорация
роговицы. Также
важно наблюдать
за пациентами
с глаукомой
или
глаукомой в
семейном
анамнезе.

Поступали
сообщения о
нарушениях
зрения при
применении
системных
кортикостероидов
или местных
кортикостероидов.

Если
у пациента
возникают
мутное
зрение или
другие
нарушения зрения,
пациент
должен
обратиться к
врачу-офтальмологу
для оценки
возможных
причин.
Причинами
могут быть
катаракта,
глаукома или
такие редкие
заболевания,
как центральная
серозная
хориоретинопатия,
о которых
сообщалось
после
применения
системных
кортикостероидов
или местных кортикостероидов.

При
длительном
применении кортикостероидов
могут
развиться
задняя
субкапсулярная
катаракта и
ядерная
катаракта
(особенно у детей),
экзофтальм
или
повышение
внутриглазного
давления, что
может
привести к
глаукоме с
возможным
поражением
зрительного
нерва. У
пациентов,
которые
применяют кортикостероиды,
возрастает
вероятность
развития
вторичных
инфекций
глаза,
вызванных
грибами и вирусами.

Применение
кортикостероидов
было связано
с развитием
центральной
серозной
хориоретинопатии,
которая
может
приводить к
отслоению
сетчатки.

Нарушения
со стороны
сердца

Побочные
реакции,
связанные с
применением
глюкокортикоидов,
со стороны
сердечно-сосудистой
системы,
такие как
дислипидемия
и артериальная
гипертензия,
могут
вызвать у пациентов
с факторами
риска
осложнений со
стороны
сердечно-сосудистой
системы дополнительные
сердечно-сосудистые
эффекты, если
применять глюкокортикоиды
в высоких
дозах и
длительными
курсами. В связи
с этим
кортикостероиды
следует
разумно
применять
таким
пациентам, а
также
учитывать
модификацию
факторов
риска и в
случае
необходимости
дополнительно
мониторить
сердечную
деятельность.
Применение
низких доз и
назначение
кортикостероидов
через день
может
снизить частоту
развития осложнений.

Пациентам
с
хронической
сердечной
недостаточностью
системные кортикостероиды
следует
применять с
осторожностью
и только в
случае
крайней
необходимости. Также
необходимо
соблюдать
осторожность
при
назначении лекарственного
средства
пациентам, которые
недавно
перенесли
инфаркт
миокарда (поступали
сообщения о
перфорации
миокарда).

Нарушения
со стороны
сосудов

У
пациентов с артериальной
гипертензией
кортикостероиды
следует
применять с
осторожностью.

Также
необходимо
соблюдать
осторожность
при назначении
препарата
пациентам,
которые принимают
лекарства от
сердечных
заболеваний,
такие как
дигоксин,
поскольку
кортикостероиды
могут вызвать
электролитные
нарушения/гипокалиемию.

Сообщалось
о случаях
тромбоза, в
том числе венозной
тромбоэмболии,
при применении
кортикостероидов.
Поэтому
следует соблюдать
осторожность
при
назначении кортикостероидов
пациентам,
которые имеют
тромбоэмболические
расстройства
или подвержены
им.

Нарушения
со стороны желудочно-кишечного
тракта

Не
существует
единого
мнения по
поводу того,
что именно кортикостероиды
вызывают
развитие
язвенной
болезни желудка
в ходе
терапии.
Однако глюкокортикоидная
терапия может
маскировать
симптомы
пептической
язвы, поэтому
возможно
возникновение
перфорации
или
кровотечения
без
выраженного
болевого синдрома.

В случае
применения комбинации
с НПВС риск
развития
желудочно-кишечных
язв повышается.

Кортикостероиды
следует
назначать с
осторожностью
при неспецифическом
язвенном
колите, если
есть риск
перфорации,
образования
абсцесса или
другой
гнойной инфекции;
при
дивертикулите;
в случае
недавно наложенных
кишечных
анастомозов;
при активной
или
латентной
пептической
язве.

Высокие
дозы
кортикостероидов
могут вызвать
развитие
острого
панкреатита.

Гепатобилиарная
система

Сообщалось
о
гепатобилиарных
расстройствах,
которые
имели
обратимый
характер после
отмены
препарата. В
связи с этим
следует
проводить
соответствующий
мониторинг.

Нарушения
со стороны
опорно-двигательного
аппарата

Сообщалось
о случаях
острой
миопатии при применении
кортикостероидов
в высоких дозах,
которые чаще
выявляли у
пациентов с расстройствами
нейромышечной
передачи (например,
миастенией
гравис) или у
пациентов,
получающих
терапию
антихолинергическими
средствами,
такими как
средства,
блокирующие
нервно-мышечную
передачу
(например,
панкуроний). Эта
острая
миопатия –
генерализованная,
может
поражать
мышцы глаз и
дыхательные
мышцы и
приводить к
квадрипарезу.
Возможно повышение
уровня
креатинкиназы.
До улучшения
клинического
состояния
или выздоровления
после прекращения
применения кортикостероидов
может пройти
от
нескольких
недель до
нескольких
лет.

Остеопороз
является
распространенным
(но редко
диагностированным)
побочным
эффектом,
ассоциированным
с длительным
применением
высоких доз глюкокортикоидов.

Почки
и
мочевыделительная
система

Склеродермический
почечный
криз.

У
пациентов с
системной
склеродермией
при приеме метилпреднизолона
необходимо
соблюдать
осторожность,
вследствие
наблюдения
увеличения
частоты
случаев
развития
склеродермического
почечного
криза
(возможно с
летальным
исходом) с артериальной
гипертензией
и сниженным
диурезом.
Следует в
установленном
порядке контролировать
артериальное
давление и функцию
почек
(концентрацию
креатинина
плазмы
крови). При
подозрении
на почечный
криз
необходимо
более
тщательно
контролировать
артериальное
давление.

Кортикостероиды
следует
применять с
осторожностью
пациентам с
почечной
недостаточностью.

Результаты
исследований

При
применении
гидрокортизона
или кортизона
в средних и
высоких
дозах
возможно повышение
артериального
давления,
задержка
солей и воды,
увеличение
экскреции
калия. Эти
эффекты реже
отмечают при
применении
синтетических
производных
этих
препаратов,
кроме
случаев,
когда применяются
высокие дозы.
Рекомендуется
соблюдение диеты
с
ограничением
потребления
соли и прием
калиевых
пищевых добавок.
Все кортикостероиды
повышают
экскрецию
кальция.

Травмы

Системные
кортикостероиды
не следует
применять в
высоких
дозах при лечении
пациентов с
травматическими
поражениями
головного
мозга.

Другое

Препарат
содержит
лактозы
моногидрат,
поэтому
пациентам с
редкой
наследственной
непереносимостью
галактозы,
лактазной
недостаточностью
Лаппа или
мальабсорбцией
глюкозы-галактозы
не следует
применять
это лекарственное
средство.

Длительное
лечение
пациентов
пожилого возраста
следует
проводить с
осторожностью,
поскольку
пожилые люди
более подвержены
побочным
эффектам,
которые
могут возникать
при приеме
глюкокортикоидов,
например остеопороз
и задержка
жидкости в
организме, которая
может
привести к
повышению
артериального
давления.

Одновременное
применение
фторхинолонов
и
глюкокортикоидов
повышает риск
повреждения
сухожилий,
особенно у
пациентов
пожилого
возраста.

Поскольку
возникновение
осложнений
при лечении
глюкокортикоидами
зависят от дозы
препарата и
продолжительности
терапии, в
каждом
случае
следует
проводить
тщательную
оценку
соотношения
пользы от
применения
препарата и
потенциального
риска при
определении
как дозы и
продолжительности
лечения, так
и режима
применения –
ежедневного
или
прерывистым
курсом.

При
проведении
лечения
кортикостероидами
следует назначать
минимальную
дозу, которая
обеспечивает
достаточный
терапевтический
эффект, и
когда
становится
возможным
снижение дозы,
его следует
проводить
постепенно.

После
применения
системных
кортикостероидов
сообщалось о
развитии
феохромоцитомного
криза, который
может
привести к
летальному
исходу. Пациентам
с
подозреваемой
или
установленной
феохромоцитомой
кортикостероиды
следует
назначать
только после
соответствующей
оценки
соотношения
риска и пользы.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.

Результаты
исследований
на животных
показали, что
введение
самкам
кортикостероидов
в высоких
дозах может
приводить к
возникновению
пороков
развития
плода.

Несмотря
на
результаты
исследований
у животных,
при
применении
этого
лекарственного
средства во
время
беременности
возможность
причинения
вреда для
плода
является
маловероятной.
Исследований
влияния
кортикостероидов
на
репродуктивную
функцию
человека не
проводилось.
Поскольку
нет
надлежащих
доказательных
данных
относительно
безопасности
кортикостероидов
при их
применении беременным
женщинам, эти
препараты во
время
беременности
следует
назначать
только при
крайней
необходимости.

Некоторые
кортикостероиды
легко проникают
через
плацентарный
барьер. В
одном ретроспективном
исследовании
у матерей, принимавших
кортикостероиды,
отмечалось увеличение
частоты
случаев
низкого веса
новорожденных.
Хотя
недостаточность
надпочечников
у
новорожденных,
подвергавшихся
воздействию
кортикостероидов
внутриутробно,
отмечается
редко, новорожденные
от матерей,
которые получали
достаточно
высокие дозы
кортикостероидов
во время
беременности,
должны находиться
под
тщательным
наблюдением
для
возможности
своевременного
выявления
признаков
недостаточности
надпочечников.

Влияние
кортикостероидов
на течение и
последствия
родов неизвестно.

У
новорожденных,
матери
которых в
период беременности
получали
длительное
лечение
кортикостероидами,
наблюдались
случаи возникновения
катаракты.

Период кормления
грудью.

Кортикостероиды
выделяются в
грудное молоко.
Кортикостероиды,
выделяемые в
грудное
молоко, могут
подавлять
рост и влиять
на эндогенное
продуцирование
глюкокортикоидов
у младенцев,
находящихся
на грудном
вскармливании.
Поскольку надлежащие
исследования
влияния
кортикостероидов
на
репродуктивную
функцию людей
не
проводились,
матерям,
которые
кормят
грудью, это
лекарственное
средство следует
применять
лишь в тех
случаях, когда
польза от
применения
превышает
потенциальный
риск для
младенца.

При
назначении
кортикостероидов
беременным и
женщинам,
которые
кормят
грудью, или женщинам,
планирующим
беременность,
следует
тщательно
оценить
соотношение
пользы от
применения
препарата
для матери и
потенциального
риска для
плода/ребенка.

Фертильность.

Доказательства
влияния
кортикостероидов
на
фертильность
отсутствуют.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Влияние
кортикостероидов
на скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или работе с
другими
механизмами
не было
систематически
оценено. Во
время лечения
кортикостероидами
возможно возникновение
таких
побочных
реакций, как
головокружение,
вертиго,
нарушение зрения,
усталость. В
этом случае
пациентам не
следует управлять
автотранспортом
или другими
механизмами.

Способ
применения и
дозы.

Начальная
доза для
взрослых
может составлять
от 4 мг до 48 мг
метилпреднизолона
в сутки, в
зависимости
от характера
заболевания.
При менее
тяжелых
заболеваниях
обычно бывают
достаточными
и более
низкие дозы,
хотя
отдельным
больным
могут
потребоваться
более
высокие
стартовые
дозы. Высокие
дозы могут
применяться
при таких
заболеваниях
и состояниях,
как рассеянный
склероз (200
мг/сут), отек
мозга (200–1000
мг/сут) и
трансплантация
органов (до 7
мг/кг/сут).

Если
в результате
терапии достигнут
удовлетворительный
эффект,
следует
подобрать
больному
индивидуальную
поддерживающую
дозу путем
постепенного
уменьшения
начальной
дозы через
определенные
промежутки
времени до
тех пор, пока
не будет
найдена
самая низкая
доза, которая
позволит
поддерживать
достигнутый
клинический
эффект.
Следует
помнить, что
необходим
постоянный
контроль
режима
дозирования
препарата.
Могут
возникнуть
ситуации, при
которых
нужно
корректировать
дозу; к ним
относятся
изменения
клинического
состояния,
обусловленные
наступлением
ремиссии или
обострения
заболевания,
индивидуальная
реакция
больного на
препарат, а
также
влияние на
больного
стрессовых
ситуаций,
прямо не связанных
с основным
заболеванием,
на которое
направлена
терапия; в
последнем
случае может
возникнуть
необходимость
увеличить
дозу
препарата на
определенный
период
времени, что зависит
от состояния
больного.
Нужная доза
может
варьировать
и должна
подбираться
индивидуально,
в
зависимости
от характера
заболевания
и реакции
больного на
терапию.

Дозировка
препарата
должна быть
индивидуальной
и
основываться
на оценке
течения
заболевания
и клинического
эффекта.

Отмену
препарата
нельзя
проводить
внезапно –
это следует
делать
постепенно.

Альтернирующая
терапия

Альтернирующая
терапия –
это такой
режим
дозирования
кортикостероидов,
при котором
удвоенная
суточная доза
кортикостероида
назначается
через день,
утром. Целью
такого вида
терапии
является
достижение у
больного, нуждающегося
в длительной
терапии,
максимального
клинического
эффекта и при
этом сведение
к минимуму
некоторых
нежелательных
эффектов, таких
как
угнетение
гипофизарно-надпочечниковой
системы,
синдром
Кушинга,
синдром
отмены
кортикостероидов
и замедление
роста у
детей.

Дети.

Лекарственное
средство
применяют в
педиатрической
практике.

Следует
тщательным
образом
следить за особенностями
развития и
роста детей,
в т. ч.
младенцев,
при применении
длительной
терапии
кортикостероидами.

У
детей,
которые
получают
глюкокортикоиды
ежедневно в
течение
длительного
времени по
несколько
раз в сутки,
может
отмечаться задержка
роста.
Поэтому
такой режим
дозирования
следует
использовать
только по серьезным
показаниям.
Применение
альтернирующей
терапии, как
правило, дает
возможность
избежать этого
побочного
эффекта или свести
его к
минимуму (см.
раздел «Способ
применения и
дозы.
Альтернирующая
терапия»).

Младенцы
и дети,
которые
получают
длительную
терапию
кортикостероидами,
имеют особый
риск повышения
внутричерепного
давления.

Высокие
дозы
кортикостероидов
могут вызвать
панкреатит у
детей.

Передозировка.

Клинический
синдром острой
передозировки
кортикостероидов
не
зарегистрирован.
Сообщения об
острой токсичности
и/или смерти
после
передозировки
кортикостероидов
поступали
редко.
Специфического
антидота при
передозировке
не
существует;
проводится
поддерживающее
и
симптоматическое
лечение. Метилпреднизолон
выводится
при диализе.

Побочные
реакции.

Частота
возникновения
побочных
реакций
имеет следующую
классификацию:
очень часто

(≥
1/10); часто (≥ 1/100, <1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
редко (≥ 1/10000, < 1/1000);

очень редко
(< 1/10000); неизвестно
(частоту нельзя
определить
по имеющимся
данным).

Доброкачественные,
злокачественные
и неопределенные
новообразования
(включая кисты
и полипы).

Неизвестно:
синдром
лизиса
опухоли,
саркома
Капоши.

Инфекции и инвазии.

Часто:
инфекции.

Неизвестно:
оппортунистические
инфекции.

Нарушения
со стороны
иммунной системы.

Неизвестно: гиперчувствительность
к
лекарственному
средству
(включая
анафилактические
и подобные
реакции, вчастности
циркуляционный
шок, остановка
сердца,
бронхоспазм).

Нарушения
со стороны
крови и
лимфатической
системы.

Неизвестно:: лейкоцитоз.

Нарушения
со стороны
эндокринной
системы.

Часто:
ингибирование
эндогенной
секреции
АКТГ и
кортизола (при
длительном
применении),
синдром
Кушинга.

Неизвестно:
гипопитуитаризм,
синдром
отмены
стероидов.

Метаболические
и
алиментарные
расстройства.

Часто: задержка
натрия,
задержка
жидкости в
организме.

Неизвестно: метаболический
ацидоз, гипокалиемический
алкалоз,
дислипидемия, нарушение
толерантности
к глюкозе,
повышение
потребности
в инсулине (или
пероральных
противодиабетических
средствах
при сахарном
диабете), липоматоз,
повышенный
аппетит (что
может привести
к увеличению
массы тела), эпидуральный
липоматоз,
повышенная
концентрация
мочевины в
крови,
отрицательный
баланс азота
(из-за
катаболизма
белка).

Психические
расстройства.

Часто:
нарушение
настроения, состояние
эйфории. У
детей
наиболее
частыми побочными
реакциями
были
перепады
настроения,
патологическое
поведение,
бессонница, раздражительность.

Неизвестно: изменение
настроения,
психологическая
зависимость,
суицидальное
мышление,
психозы (в
том числе
мания, бред,
галлюцинации
и шизофрения
или усиление
шизофринии),
психическое
расстройство,
спутанность
сознания,
тревожность,
изменения
личности,
патологическое
поведение,
бессонница,
раздражительность.

Нарушения
со стороны
нервной
системы.

Неизвестно:
повышение
внутричерепного
давления [с отеком
диска
зрительного
нерва
(доброкачественная
внутричерепная
гипертензия)], судороги,
амнезия,
когнитивное
расстройство,
головокружение,
головная
боль.

Нарушения
со стороны
органов
слуха и
вестибулярного
аппарата.

Неизвестно:вертиго.

Нарушения
со стороны
органов
зрения.

Часто:
катаракта.

Неизвестно: глаукома,
экзофтальм,
истончение
склеры и
роговицы, хориоретинопатия,
затуманенное
зрение.

Нарушения
со стороны
сердечно-сосудистой
системы.

Часто: артериальная
гипертензия.

Неизвестно:
артериальная
гипотензия,
артериальная
эмболия,
тромботические
явления.

Застойная
сердечная
недостаточность
(у пациентов
со
склонностью
к ее
развитию), сердечная
аритмия,
разрыв
миокарда после
инфаркта
миокарда.

Нарушения
со стороны дыхательной
системы, органов
грудной
клетки и
средостения.

Неизвестно: легочная
эмболия, икота.

Нарушения
со стороны
желудочно-кишечного
тракта.

Часто:
пептическая
язва (может
быть с
перфорацией
и
кровотечением).

Неизвестно: желудочное
кровотечение, перфорация
кишечника, панкреатит,
перитонит, язвенный
эзофагит,
эзофагит,
вздутие живота,
боль в
животе,
диарея,
диспепсия,
тошнота.

Нарушения
со стороны
гепатобилиарной
системы.

Неизвестно: повышение
уровня
печеночных
ферментов.

Нарушение
со стороны
кожи и
подкожной
клетчатки.

Часто: периферический
отек, кровоподтеки,
атрофия кожи,
акне.

Неизвестно:
ангионевротический
отек,
гирсутизм,
петехии,
телеангиэктазия,
стрии кожи,
гипо- и гиперпигментация
кожи, сыпь,
эритема,
гипергидроз,
зуд,
крапивница.

Нарушения
со стороны
скелетно-мышечной
системы и
соединительной
ткани.

Часто:
задержка
роста (у
детей),
мышечная
слабость,
остеопороз.

Неизвестно:
остеонекроз,
патологические
переломы,
атрофия мышц,
нейропатическая
артропатия,
артралгия, миалгия.

Нарушения
со стороны
почек и
мочевыводящих
путей.

Неизвестно: склеродермический почечный
криз*.

Нарушения
функции репродуктивной
системы и
молочных
желез.

Неизвестно:
нерегулярные
менструации.

Общие
расстройства.

Часто:
нарушение
заживления
ран.

Неизвестно:
утомляемость,
общее
недомогание.

Исследования.

Часто:
снижение
уровня калия
в крови.

Неизвестно: повышение
уровня
печеночных
ферментов аланинаминотрансаминазы,
аспартатаминотрансаминазы
и повышение
уровня
щелочной
фосфатазы в крови,
повышение
внутриглазного
давления, снижение
толерантности
к углеводам,
повышение
уровня
кальция в
моче,
угнетение
реакций при
проведении кожных
тестов.

Повреждения.

Неизвестно:
разрыв
сухожилия (в
частности
ахиллова сухожилия),
компрессионный
перелом
позвоночника.

* Среди
различных
популяций
возникновение
склеродермического
почечного
криза варьируется.
Наибольший
риск
отмечается у
пациентов с
диффузной
склеродермией.
Самый низкий
риск был
отмечен у
пациентов с
ограниченной
склеродермией
(2 %) и
ювенильной
склеродермией
(1 %).

Срок
годности. 5
лет.

Условия
хранения. Хранить при температуре
не выше 25 °C.
Хранить в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 30
таблеток во
флаконе; по 1 флакону
в картонной коробке.

Категория
отпуска. По
рецепту.

Производитель.

Орион
Корпорейшн/ Оrion
Corporation.

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
ведения
деятельности.

Орионинтие
1, 02200 Эспоо,
Финляндия/ Оrionintie
1, 02200 Espoo, Finland.

Производитель.

Орион
Корпорейшн/Оrion
Corporation.

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
ведения
деятельности.

Джоенсуункату
7, 24100 Сало,
Финляндия/ Joensuunkatu 7, 24100 Salo, Finland.

ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕТИПРЕД

(METHYPRED)

Склад:

діюча
речовина: метилпреднізолон;

1
таблетка
містить
метилпреднізолону
4 мг.

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
крохмаль
кукурудзяний,
желатин,
магнію
стеарат,
тальк.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: білі
або майже
білі, круглі,
пласкі
таблетки зі
скошеними
краями і
рискою з
одного боку.

Фармакотерапевтична
група. Кортикостероїди
для
системного
застосування.

Код
АТХ Н02А В04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.
Ефект
метилпреднізолону,
як і інших
глюкокортикоїдів,
реалізується
через
взаємодію зі
стероїдними
рецепторами
в цитоплазмі.
Cтероїдрецепторний
комплекс
транспортується
в ядро
клітини,
з’єднується
з ДНК і
змінює транскрипцію
генів для
більшості
білків. Глюкокортикоїди
пригнічують
синтез
багатьох
білків,
різних
ферментів, що
спричиняють деструкцію
суглобів (при
ревматоїдному
артриті), а також
цитокінів,
які
відіграють
важливу роль
в імунних і
запальних
реакціях.
Індукують
синтез
ліпокортину
– ключового
білка нейроендокринної
взаємодії
глюкокортикоїдів,
що
призводить
до зменшення
запальної та
імунної
відповіді.

Глюкокортикоїди,
включаючи метилпреднізолон,
пригнічують
або перешкоджають
розвитку
тканинної
відповіді на
різноманітні
теплові,
механічні,
хімічні, інфекційні
та
імунологічні
агенти. Таким
чином,
глюкокортикоїди
діють
симптоматично,
зменшуючи
симптоми
захворювання
без впливу на
причину.
Метилпреднізолон
– це потужний
протизапальний
стероїд. Його
протизапальний
ефект
набагато
сильніший,
ніж у
преднізолону.
Застосування
метилпреднізолону
призводить
до меншої затримки
натрію та
рідини в
організмі, ніж при
застосуванні
преднізолону.
Протизапальний
ефект
метилпреднізолону
як мінімум у 4
рази
перевищує
ефективність
гідрокортизону
(обчислено на
підставі
зниження
кількості
еозинофілів).

Ендокринні
ефекти
метилпреднізолону
полягають у
пригніченні
секреції адренокортикотропного
гормону,
інгібуванні
продукування
ендогенного
кортизолу, при
тривалому
застосуванні
він спричинює
часткову
атрофію кори
надниркових
залоз. Разова
доза 40 мг
метилпреднізолону
інгібує
секрецію
кортикотропіну
протягом близько
36 годин.
Впливає на
метаболізм
кальцію,
вітаміну D,
вуглеводний,
білковий і
ліпідний
обмін, тому у
пацієнтів,
які
приймають
метилпреднізолон,
може
спостерігатися
збільшення рівня
глюкози в
крові,
зменшення
щільності кісткової
тканини, м’'язова
атрофія і
дисліпідемія.
Глюкокортикоїди
також
підвищують
кров’яний
тиск,
модулюють
поведінку і
настрій. Метилпреднізолон
практично не
має мінералокортикоїдної
активності.

Фармакокінетика.

Фармакокінетика
метилпреднізолону
є лінійною
незалежно
від способу
застосування.

Всмоктування.

Біодоступність
перорального
метилпреднізолону
звичайно
становить
більше 80 %, але
може
знижуватись
до 60 % у разі
застосування
великих доз. При
пероральному
прийомі
метилпреднізолону
пік
концентрації
в сироватці
крові спостерігається
через 1–2
години.

Розподіл.

Метилпреднізолон
широко розподіляється
в тканинах,
проникає
через гематоенцефалічний
бар’єр і
виділяється
в грудне
молоко.
Зв’язування
метилпреднізолону
з білками
плазми у
людини
становить
приблизно 77 %.

Метаболізм.

В
організмі
людини
метилпреднізолон
метаболізується
в печінці до
неактивних
метаболітів.
Метаболізм у
печінці
відбувається
переважно за
участю ферменту
CYP3A4.

Виведення.

Середній
період
напіввиведення
метилпреднізолону
становить
від 1,8 до
5,2 години. Уявний
об’єм
розподілу
метилпреднізолону
становить
приблизно
1,4 мл/кг.
Загальний
кліренс –
близько
5–6 мл/хв/кг. Тривалість
протизапального
ефекту становить
18–36 годин.
Приблизно 5 %
препарату
виводиться з
організму із
сечею.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Ендокринні
захворювання.

Первинна
і вторинна
недостатність
кори
надниркових
залоз (при
цьому препаратами
першого ряду
є
гідрокортизон
або кортизон;
за
необхідності
синтетичні
аналоги
можна
застосовувати
у поєднанні з
мінералокортикоїдами;
одночасне
застосування
мінералокортикоїдів
особливо
важливе для
лікування дітей).

Уроджена
гіперплазія
надниркових
залоз.

Негнійний
тиреоїдит.

Гіперкальціємія
при
онкологічних
захворюваннях.

Неендокринні
захворювання.

Ревматичні
захворювання.

Як
додаткова
терапія для
короткочасного
застосування
(для
виведення
хворого із гострого
стану або при
загостренні
процесу) при
таких
захворюваннях:

·
псоріатичний
артрит;

·
ревматоїдний
артрит,
включаючи
ювенільний
ревматоїдний
артрит (в
окремих
випадках
може бути
потрібною
підтримуюча
терапія
низькими
дозами);

·
анкілозуючий
спондиліт;

·
гострий
і підгострий
бурсит;

·
гострий
неспецифічний
тендосиновіт;

·
гострий
подагричний
артрит;

·
посттравматичний
остеоартроз;

·
синовіт
при
остеоартрозі;

·
епікондиліт.

Колагенози.

У
період
загострення
або в окремих
випадках як
підтримуюча
терапія при
таких захворюваннях:

·
системний
червоний
вовчак;

·
системний
дерматоміозит
(поліміозит);

·
гострий
ревмокардит;

·
ревматична
поліміалгія
при
гігантоклітинному
артеріїті.

Шкірні
захворювання.

·
Пухирчатка;

·      бульозний
герпетиформний
дерматит;

·
тяжка
мультиформна
еритема
(синдром Стівенса
– Джонсона);

·
ексфоліативний
дерматит;

·
грибоподібний
мікоз;

·      тяжкий
псоріаз;

·      тяжкий
себорейний
дерматит.

Алергічні
стани.

Для
лікування
нижчезазначених
тяжких та алергічних
станів у разі
неефективності
стандартного
лікування:

·
сезонний
або
цілорічний
алергічний
риніт;

·
сироваткова
хвороба;

·
бронхіальна
астма;

·
медикаментозна
алергія;

·
контактний
дерматит;

·
атопічний
дерматит.

Захворювання
очей.

Тяжкі
гострі і
хронічні
алергічні й
запальні
процеси з
ураженням
очей, такі як:

·
алергічні
крайові
виразки
рогівки;

·
ураження
очей,
спричинене Herpes
zoster;

·
запалення
переднього
сегмента ока;

·
дифузний
задній увеїт
та хоріоїдит;

·
симпатична
офтальмія;

·
алергічний
кон’юнктивіт;

·
кератит;

·
хоріоретиніт;

·
неврит
зорового
нерва;

·
ірит
та
іридоцикліт.

Захворювання
органів
дихання.

·
Симптоматичний
саркоїдоз;

·
синдром
Лефлера, який
не
піддається
терапії
іншими
методами;

·
бериліоз;

·
фульмінантний
або
дисемінований
легеневий
туберкульоз
(застосовується
у комбінації
з
відповідною
протитуберкульозною
хіміотерапією);

·
аспіраційний
пневмоніт.

Гематологічні
захворювання.

·
Ідіопатична
тромбоцитопенічна
пурпура у
дорослих;

·
вторинна
тромбоцитопенія
у дорослих;

·
набута
(аутоімунна)
гемолітична
анемія;

·
еритробластопенія
(еритроцитарна
анемія);

·
уроджена
(еритроїдна)
гіпопластична
анемія.

Онкологічні
захворювання.

Як
паліативна
терапія  при
таких захворюваннях:

·
лейкози
і лімфоми у
дорослих;

·
гострий
лейкоз у
дітей.

Набряковий
синдром.

Для
індукції
діурезу або
лікування
протеїнурії
при
нефротичному
синдромі без
уремії,
ідіопатичного
типу або
спричиненої
системним червоним
вовчаком.

Захворювання
травного
тракту.

Для
виведення
хворого із
критичного
стану при
таких
захворюваннях:

·
виразковий
коліт;

·
регіонарний
ентерит
(хвороба
Крона).

Захворювання
нервової
системи.

·
Розсіяний
склероз у
фазі
загострення;

·
набряк
мозку, спричинений
пухлиною
мозку.

Захворювання
інших
органів і
систем.

·
Туберкульозний
менінгіт з
субарахноїдальним
блоком або
при загрозі
розвитку блока,
у поєднанні з
відповідною
протитуберкульозною
хіміотерапією;

·
трихінельоз
з ураженням
нервової
системи або
міокарда.

Трансплантація
органів.

Протипоказання.

Туберкульоз
та інші
гострі чи
хронічні бактеріальні
або вірусні
інфекції при
недостатній
антибіотико-
і
хіміотерапії,
системні
грибкові
інфекції.

Підвищена
чутливість
до
метилпреднізолону
або до
допоміжних
речовин.

Введення
живих або
живих
ослаблених
вакцин
протипоказане
пацієнтам,
які отримують
імуносупресивні
дози
кортикостероїдів.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Метилпреднізолон
є субстратом
ферменту цитохрому
P450 (CYP) і метаболізується
переважно за
участю ізоферменту
CYP3A4. CYP3A4 є
домінуючим
ферментом
найбільш
поширеного
підвиду CYP у
печінці
дорослих
людей. Він
каталізує
6-β-гідроксилювання
стероїдів,
яке є
ключовим
етапом I фази
метаболізму
як для
ендогенних,
так і для
синтетичних
кортикостероїдів.
Багато інших
сполук також
є
субстратами
CYP3A4, деякі з них
(як і інші
лікарські
засоби)
змінюють метаболізм
глюкокортикоїдів,
індукуючи
(підсилюючи
активність)
чи інгібуючи
ізофермент CYP3A4.

Інгібітори
CYP3A4 – лікарські
засоби, що
інгібують
активність CYP3A4,
як правило,
знижують
печінковий
кліренс і
підвищують
плазмові
концентрації
лікарських
засобів ̶
субстратів CYP3A4,
таких як
метилпреднізолон.
У
присутності
інгібітора CYP3A4,
можливо, буде
необхідно
титрувати
дозу метилпреднізолону
з метою
уникнення
стероїдної
токсичності.

Вважається,
що при
одночасному
застосуванні
з
інгібіторами
CYP3A, у
тому числі
препаратами,
які містять
кобіцистат,
підвищується
ризик
виникнення
системних
побічних
ефектів.
Такої
комбінації
слід уникати,
якщо тільки
користь не
перевищує підвищений
ризик
виникнення
системних
побічних
реакцій при
застосуванні
кортикостероїдів;
у таких
випадках
необхідно
здійснювати
нагляд за
пацієнтами
щодо розвитку
системних
побічних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
кортикостероїдів.

До
інгібіторів
CYP3A4 належать:
еритроміцин,
кларитроміцин,
тролеандоміцин,
кетоконазол,
ітраконазол,
ізоніазид,
дилтіазем,
мібефрадил,
апрепітант,
фосапрепітант,
інгібітори
ВІЛ-протеази
(індинавір та
ритоновір),
циклоспорин
і етинілестрадіол/норетиндрон,
грейпфрутовий
сік.

Індуктори
CYP3A4 –
лікарські
засоби, які
стимулюють
активність CYP3A4,
як правило,
підвищують
печінковий кліренс,
що
призводить
до зниження
плазмових
концентрацій
лікарських
засобів – субстратів
CYP3A4. При одночасному
застосуванні
цих
лікарських
засобів може
потребуватися
збільшення
дози метилпреднізолону
для
досягнення
бажаного результату.
До таких
лікарських
засобів відносяться:
рифампіцин,
карбамазепін,
фенобарбітал,
пиримідон,
фенітоїн.

Субстрати
CYP3A4 – присутність
іншого
субстрату CYP3A4
може призводити
до
інгібування
чи індукції
печінкового
кліренсу
метилпреднізолону,
при цьому необхідне
відповідне
коригування
дози. Побічні
реакції,
пов’язані з
застосуванням
одного з
таких
лікарських
засобів як
монотерапії,
будуть більш
імовірними
при їх
одночасному
застосуванні.

Кортикостероїди
можуть
знижувати
концентрацію
такролімусу
в плазмі при
їх супутньому
застосуванні.

При
супутньому
застосуванні
циклоспорину
з
метилпреднізолоном
відбувається
взаємне
інгібування
метаболізму,
внаслідок
чого можуть
збільшуватися
плазмові
концентрації
одного з цих
лікарських
засобів або
обох. У
зв’язку з цим
побічні
явища,
пов’язані з
застосуванням
одного з цих
лікарських
засобів як
монотерапії,
будуть більш
імовірними
при їх одночасному
застосуванні.
Повідомлялося
про розвиток
судом на фоні
одночасного
застосування
метилпреднізолону
і
циклоспорину.

Кортикостероїди
можуть
підвищувати
метаболізм інгібіторів
ВІЛ-протеази,
в результаті
чого
зменшуються
їх
концентрації
в плазмі крові.

Метилпреднізолон
потенціює
підвищення
швидкості
ацетилювання
та кліренсу
ізоніазиду.

Результати
взаємодії з
іншими
лікарськими
засобами, які
не є
ферментами CYP3A4:

Фторхінолони:
одночасне
застосування
може
призвести до
пошкодження
сухожиль, особливо
у літніх пацієнтів.

Антикоагулянти
(для
перорального
застосування):
вплив
метилпреднізолону
на
антикоагулянти
для
перорального
застосування
є варіабельним.
Надходили
повідомлення
як про посилення,
так і про
зниження
ефектів
антикоагулянтів
при їх
супутньому
застосуванні
з
кортикостероїдами.
У зв’язку з
цим необхідно
ретельно
стежити за
показниками
зсідання
крові для
підтримання
бажаного
рівня
антикоагулянтної
дії.

Антихолінергічні
засоби
(блокатори
нервово-м’язової
передачі):
кортикостероїди
можуть
впливати на
ефекти
антихолінергічних
засобів:

-
повідомлялося
про випадки
гострої
міопатії при
супутньому
застосуванні
кортикостероїдів
у високих
дозах і
антихолінергічних
засобів, що
блокують
нервово-м’язову
передачу
(див. розділ «Особливості
застосування»);

-
повідомлялося
про
антагонізм
до ефектів
блокади нервово-м’язової
передачі
панкуронію і
векуронію у
пацієнтів, що
застосовують
кортикостероїди.
Цю взаємодію
можна
очікувати для
усіх
конкурентних
блокаторів
нервово-м’язової
передачі.

Антихолінестеразні
засоби:
стероїди
можуть
знижувати
терапевтичний
ефект антихолінестеразних
засобів при
лікуванні
міастенії
гравіс.

Антидіабетичні
засоби: оскільки
кортикостероїди
можуть
збільшувати
концентрацію
глюкози в
крові, може виникнути
необхідність
у корекції
дози антидіабетичних
засобів.

Інгібітор
ароматази (аміноглутетимід):
пригнічення
кори
надниркових
залоз, спричинене
аміноглутетимідом,
може
погіршувати
ендокринні
зміни,
спричинені
тривалим
лікуванням
глюкокортикоїдом.

Імунодепресанти:
метилпреднізолон
має
додаткові
імуносупресивні
ефекти при
супутньому
застосуванні
з іншими
імуносупресивними
лікарськими
засобами; це
може
збільшити як
терапевтичні
ефекти, так і
побічні
ефекти.

Нестероїдний
протизапальний
засіб (НПЗЗ) аспірин
(ацетилсаліцилова
кислота) у
високих
дозах: при
супутньому
застосуванні
кортикостероїдів
з НПЗЗ може
збільшуватися
частота
шлунково-кишкових
кровотеч та
виразок. Метилпреднізолон
може
призводити
до збільшення
кліренсу
аспірину,
який
застосовували
у високих
дозах. Це
може
спричинити зниження
рівнів
саліцилату в
сироватці
крові.
Припинення
застосування
метилпреднізолону
може
призводити до
підвищення
рівнів
саліцилату в
сироватці
крові, що
підвищує
ризик
токсичності
саліцилату.

Препарати,
що виводять
калій: у
разі
застосування
кортикостероїдів
разом з
препаратами,
що виводять
калій (такими
як діуретики,
амфотерицин В,
проносні),
пацієнти
мають бути
під пильним
наглядом
щодо
можливого
розвитку
гіпокаліємії.
Також існує
підвищений
ризик розвитку
гіпокаліємії
у разі
застосування
кортикостероїдів
разом із
ксантеном
або β2-агоністами.

Особливості
застосування.

Імуносупресивні
ефекти/
підвищена
сприйнятливість
до інфекцій

Кортикостероїди
можуть
підвищувати
сприйнятливість
до інфекцій;
вони можуть
маскувати
деякі
симптоми
інфекцій;
крім того, на
фоні
кортикостероїдної
терапії
можуть
розвиватися
нові інфекції.
При
застосуванні
кортикостероїдів
може
знижуватися
резистентність
до інфекцій
та може
спостерігатися
нездатність
організму
локалізувати
інфекцію.
Інфекції, викликані
будь-яким
збудником, у
тому числі вірусами,
бактеріями,
грибками,
найпростішими
чи гельмінтами,
будь-якої
локалізації
в організмі можуть
бути
пов’язані із
застосуванням
кортикостероїдів
як
монотерапії
або в комбінації
з іншими
імунодепресантами,
що впливають
на клітинний
імунітет,
гуморальний
імунітет або
функцію
нейтрофілів.
Ці інфекції
можуть бути
легкими, але
можуть бути і
тяжкими, а в
деяких
випадках –
летальними.
При збільшенні
дози
кортикостероїдів
частота розвитку
інфекційних
ускладнень
збільшується.

Пацієнти,
які
приймають
лікарські
засоби, що пригнічують
імунну
систему,
більш
сприйнятливі
до інфекцій,
ніж здорові
люди. Вітряна
віспа і кір,
наприклад,
можуть мати
більш серйозні
або навіть
летальні
наслідки у неімунізованих
дітей або
дорослих, які
приймають
кортикостероїди.

Крім
того,
кортикостероїди
слід з
великою
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
підтвердженими
або підозрюваними
паразитарними
інфекціями,
наприклад у
випадку
стронгілоїдозу
(зараження
вугрицями). У
таких хворих
імуносупресія,
індукована
кортикостероїдами,
може призвести
до стронгілоїдозної
гіперінфекції
і дисемінації
із поширеною
міграцією
личинок, що
нерідко
супроводжується
тяжким
ентероколітом
і потенційно
летальною
септицемією,
викликаною
грамнегативними
мікроорганізмами.

Не
існує єдиної
думки щодо
ролі
кортикостероїдів
у терапії
пацієнтів із
септичним
шоком. У ранніх
дослідженнях
повідомлялося
як про позитивні,
так і про
негативні
наслідки
застосування
кортикостероїдів
у цій
клінічній
ситуації.
Результати
досліджень,
що проводилися
пізніше,
свідчили про
те, що кортикостероїди
як додаткова
терапія мали
сприятливий
вплив у
пацієнтів із
септичним
шоком, в яких відзначалася
недостатність
надниркових
залоз. Однак
систематичне
застосування
цих
препаратів
пацієнтам із
септичним
шоком не
рекомендується.
За
результатами
систематичного
огляду даних
досліджень
після
призначення
коротких
курсів
високих доз
кортикостероїдів
таким
пацієнтам
був
зроблений висновок
про
відсутність
доказових
даних на
користь
такого
застосування
цих препаратів.
Однак
метааналіз
та огляд
даних досліджень
показали, що
більш
тривалі (5–11
днів) курси
лікування кортикостероїдами
у низьких
дозах можуть
обумовлювати
зменшення
летальності,
особливо у
пацієнтів із
септичним
шоком, залежним
від
вазопресорної
терапії.

Застосування
живих або
живих
ослаблених вакцин
пацієнтам,
які
отримують
кортикостероїди
в імуносупресивних
дозах,
протипоказане.
Пацієнтам,
які
отримують
кортикостероїди
в імуносупресивних
дозах, можна
проводити
вакцинацію,
застосовуючи
вбиті чи
інактивовані
вакцини,
однак їхня
відповідь на
такі вакцини
може бути
ослабленою.
Зазначені
процедури
імунізації
можна
проводити
пацієнтам,
які отримують
кортикостероїди
не в
імуносупресивних
дозах.

Застосування
кортикостероїдів
при активному
туберкульозі
має
обмежуватися
випадками
фульмінантного
або
дисемінованого
туберкульозу
– у цих
випадках
кортикостероїди
застосовують
у поєднанні з
відповідною
протитуберкульозною
хіміотерапією.
Якщо
кортикостероїди
показані
пацієнтам з
латентним туберкульозом
або з віражем
туберкулінових
проб, то
лікування
слід
проводити
під ретельним
наглядом
лікаря,
оскільки
можливе загострення
захворювання.
Під час
тривалої кортикостероїдної
терапії
таким
пацієнтам
необхідно
призначати
хіміопрофілактичні
препарати.

Повідомлялося
про випадки
саркоми
Капоші у
пацієнтів,
які
отримували
терапію кортикостероїдами.
У таких
випадках
припинення терапії
кортикостероїдами
може призвести
до клінічної
ремісії.

Кров та
лімфатична
система

Аспірин
і
нестероїдні
протизапальні
засоби у
комбінації з
кортикостероїдами
слід
застосовувати
з
обережністю.

Імунна
система

Можуть
виникати
алергічні
реакції (наприклад
ангіоневротичний
набряк). У
пацієнтів,
які
отримували
терапію
кортикостероїдами,
рідко
виникали
шкірні реакції
та
анафілактичні/анафілактоїдні
реакції;
перед
застосуванням
кортикостероїдів
слід вжити
відповідних
запобіжних
заходів,
особливо
якщо у пацієнта
спостерігалася
алергія на
будь-який лікарський
засіб.

Ендокринна
система

Кортикостероїди,
що
застосовуються
протягом
тривалого
часу у
фармакологічних
дозах, можуть
пригнічувати
гіпоталамо-гіпофізарно-наднирково-залозну
систему
(вторинна
адренокортикальна
недостатність).
Ступінь і
тривалість
адренокортикальної
недостатності
варіюють у
різних
пацієнтів і
залежать від
дози,
частоти, часу
застосування,
а також тривалості
терапії
глюкокортикоїдами.
Цей ефект
може бути
мінімізованим
при
застосуванні
альтернуючої
терапії.

При
раптовій
відміні
глюкокортикоїдів
може
розвиватися
гостра
недостатність
надниркових
залоз, що
може
призвести до
летального
наслідку.

Надниркова
недостатність,
спричинена
застосуванням
препарату,
може бути
мінімізована
шляхом
поступового
зниження
дози. Цей тип
відносної
недостатності
може
утримуватися
протягом
кількох
місяців
після
відміни
терапії; отже
якщо у цей
період
виникнуть
стресові
ситуації, то
гормональну
терапію
необхідно
відновити.
Оскільки
може бути
порушена
секреція
мінералокортикоїдів,
одночасно
слід вводити
електроліти
і/або
мінералокортикоїди.

Пацієнтам,
яким
проводять
терапію
кортикостероїдами
та які
піддаються
впливу незвичної
стресової
ситуації,
показане
підвищення
дози
швидкодіючих
кортикостероїдів
до, під час та
після стресової
ситуації.

Після
різкого
припинення
застосування
глюкокортикоїдів
може також
розвиватися синдром
відміни
стероїдів, на
перший погляд
не
пов’язаний з
недостатністю
кори надниркових
залоз.
Симптомами
такого синдрому
є: анорексія,
нудота,
блювання, летаргія,
головний
біль,
підвищення
температури
тіла, біль у
суглобах, десквамація,
міалгія,
зменшення
маси тіла
і/або артеріальна
гіпотензія.
Вважається,
що ці ефекти
є наслідком
раптової
зміни
концентрації
глюкокортикоїдів,
а не низьких
рівнів
кортикостероїдів.

Оскільки
глюкокортикостероїди
можуть викликати
чи
посилювати
синдром
Кушинга, пацієнтам
із хворобою
Кушинга слід
уникати їх
застосування.

Відзначається
більш
виражений
вплив кортикостероїдів
на хворих із
гіпотиреоїдизмом.

Метаболізм
та
харчування

Кортикостероїди,
включаючи
метилпреднізолон,
можуть
збільшувати
вміст
глюкози у крові,
погіршувати
стан
пацієнтів з
наявним
цукровим
діабетом та
обумовлювати
схильність
до цукрового
діабету у
пацієнтів, які
застосовують
кортикостероїди
довгостроково.

Психічні
розлади

При
застосуванні
кортикостероїдів
можливі
різноманітні
психічні
розлади: від
ейфорії,
безсоння,
змін настрою,
зміни особистості
до тяжкої
депресії із
вираженням
психотичних
маніфестацій.
Крім того, на
тлі прийому
кортикостероїдів
може
посилюватися
вже наявна
емоційна
нестабільність
і схильність
до
психотичних
реакцій.

При
застосуванні
системних
кортикостероїдів
можуть
розвиватися
потенційно
тяжкі
психічні
розлади (див.
розділ «Побічні
реакції»).
Симптоми зазвичай
виникають
протягом
кількох днів
чи тижнів з
часу початку
терапії.
Більшість
реакцій
зникають
після
зменшення
дози чи
відміни
препарату,
хоча може
бути необхідним
спеціальне
лікування.
Відзначалися
реакції з
боку психіки
при відміні
кортикостероїдів;
їхня частота
невідома.
Пацієнтам/
особам, які
за ними
доглядають,
слід
рекомендувати
звертатися
до лікаря,
якщо у
пацієнта розвиваються
будь-які
розлади з
боку психіки,
особливо
якщо є
підозри на
те, що
він/вона знаходиться
у
депресивному
настрої чи у
нього
виникли
суїцидальні
думки.
Пацієнти/ особи,
які за ними
доглядають,
повинні проявляти
пильність
щодо
психічних
розладів, які
можуть
виникнути
під час
застосування
або одразу
після
поступового
зниження дози
чи відміни
системних
стероїдів.

При
застосуванні
кортикостероїдів
слід
враховувати
стан
пацієнта,
особливо
якщо пацієнт
або його
близькі
родичі мають
серйозні
психічні
розлади
(наприклад,
депресія,
біполярний розлад
або
перенесений
психоз,
викликаний
застосуванням
кортикостероїдів).

Якщо
пацієнт, який
отримує
стероїдну
терапію,
зазнає впливу
незвичайного
стресового
фактора, то
слід
збільшити
дозу
швидкодіючих
стероїдів до,
під час і
після
стресової
ситуації.

Розлади з
боку
нервової
системи

Пацієнтам
із судомами,
а також із
міастенією
гравіс слід
застосовувати
кортикостероїди
з обережністю.

Надходили
повідомлення
про
виникнення епідурального
ліпоматозу у
пацієнтів,
які застосовували
кортикостероїди,
зазвичай при
їх тривалому
прийомі у
високих
дозах.

Розлади з
боку органів
зору.

При
ураженні
очей, спричиненому
вірусом
простого
герпесу, кортикостероїди
слід
застосовувати
з обережністю,
оскільки при
цьому
можлива
перфорація
рогівки.
Також
важливо
спостерігати
за
пацієнтами з
глаукомою
або з
глаукомою в сімейному
анамнезі.

Надходили
повідомлення
про порушення
зору
при
застосуванні
системних
або місцевих
кортикостероїдів.

Якщо
у пацієнта
виникають
мутний зір
або інші
порушення
зору, пацієнт
повинен
звернутися
до
лікаря-офтальмолога
для оцінки можливих
причин.
Причинами
можуть бути
катаракта,
глаукома або
такі
рідкісні
захворювання,
як центральна
серозна
хоріоретинопатія,
про які повідомлялося
після
застосування
системних кортикостероїдів
або
місцевих  кортикостероїдів.

При
тривалому
застосуванні
кортикостероїдів
може
розвинутися
задня
субкапсулярна
катаракта і
ядерна
катаракта
(особливо у
дітей), екзофтальм
чи
підвищення
внутрішньоочного
тиску, що
може
призвести до
глаукоми з можливим
ураженням
зорового
нерва. У
пацієнтів,
які
застосовують
глюкокортикоїди,
зростає
ймовірність
розвитку
вторинних інфекцій
ока,
спричинених
грибами і
вірусами.

Застосування
кортикостероїдів
було пов’язане
з розвитком
центральної
серозної хоріоретинопатії,
яка може
призводити
до відшарування
сітківки.

Розлади з
боку серця

Побічні
реакції,
пов’язані із
застосуванням
глюкокортикоїдів,
з боку
серцево-судинної
системи, такі
як
дисліпідемія
та
артеріальна
гіпертензія,
можуть
викликати у
пацієнтів з
факторами
ризику
ускладнень з
боку
серцево-судинної
системи
додаткові
серцево-судинні
ефекти, якщо
застосовувати
глюкокортикоїди
у високих дозах
і тривалими
курсами. У
зв’язку з цим
кортикостероїди
слід
розсудливо
застосовувати
таким
пацієнтам, а
також
зважати на модифікацію
факторів
ризику і у
разі необхідності
додатково
моніторити
серцеву діяльність.
Застосування
низьких доз і
призначення
кортикостероїдів
через день
може знизити частоту
розвитку
ускладнень.

Пацієнтам
із застійною
серцевою
недостатністю
системні
кортикостероїди
слід застосовувати
з
обережністю
і лише у разі
крайньої
необхідності Також
необхідно
бути
обережними,
призначаючи
лікарський
засіб
пацієнтам,
які недавно
перенесли
інфаркт
міокарда
(надходили
повідомлення
щодо
перфорації міокарда).

Розлади з
боку судин

Пацієнтам
з
артеріальною
гіпертензією
кортикостероїди
слід
застосовувати
з обережністю.

Також
необхідно
бути
обережними,
призначаючи
препарат
пацієнтам,
які приймають
ліки від
серцевих
захворювань,
такі як
дигоксин,
оскільки
кортикостероїди
можуть
викликати
електролітні
порушення/гіпокаліємію.

Повідомлялося
про випадки
тромбозу, у
тому числі
про венозну
тромбоемболію,
при
застосуванні
кортикостероїдів. Тому
слід
дотримуватись
обережності,
призначаючи
кортикостероїди
пацієнтам,
які мають
тромбоемболічні
розлади або
схильні до
них.

Розлади з
боку
шлунково-кишкового
тракту.

Не
існує єдиної
думки з
приводу того,
що кортикостероїди
спричиняють
розвиток
пептичної виразки
шлунка у ході
терапії.
Однак глюкокортикоїдна
терапія може
маскувати
симптоми
пептичної
виразки, тому
можливе
виникнення
перфорації
або
кровотечі
без вираженого
больового
синдрому.

У
разі
застосування
комбінації з
НПЗЗ ризик
розвитку
шлунково-кишкових
виразок
підвищується.

Кортикостероїди
слід
призначати з
обережністю
при
неспецифічному
виразковому
коліті, якщо
є ризик
перфорації,
утворення абсцесу
або іншої
гнійної
інфекції; при
дивертикуліті;
у разі
нещодавно накладених
кишкових
анастомозів;
при активній
або
латентній
пептичній
виразці.

Високі
дози
кортикостероїдів
можуть спричиняти
розвиток
гострого
панкреатиту.

Гепатобіліарна
система

Повідомлялося
про
гепатобіліарні
розлади, які
мали
оборотний
характер
після відміни
препарату.
Отже,
належний
моніторинг є
необхідним.

Розлади з
боку
опорно-рухового
апарату

Повідомлялося
про випадки
гострої
міопатії при
застосуванні
кортикостероїдів
у високих
дозах, що
найчастіше
зустрічалися
у пацієнтів з
розладами
нейром’язової
передачі
(наприклад,
міастенією
гравіс) або у
пацієнтів,
які
отримували
супутню терапію
антихолінергічними
засобами,
такими як
засоби, що
блокують
нервово-м’язову
передачу
(наприклад,
панкуроній).
Ця гостра міопатія
–
генералізована,
може вражати
м’язи очей та
дихальні
м’язи і
призводити
до квадрипарезу.
Може
спостерігатися
підвищення рівня
креатинкінази.
До
покращання
клінічного
стану або
одужання
після
припинення
застосування
кортикостероїдів
може пройти
від кількох
тижнів до
кількох
років.

Остеопороз
є поширеним
(але рідко
діагностованим)
побічним
ефектом,
асоційованим
із тривалим
застосуванням
високих доз
глюкокортикоїдів.

Нирки та
сечовидільна
система

Склеродермічний
нирковий
криз.

У
пацієнтів з
системною
склеродермією
при прийомі
метилпреднізолону
необхідно
дотримуватися
обережності,
внаслідок
спостереження
збільшення
частоти
випадків
розвитку
склеродермічного
ниркового
кризу
(можливо з
летальним
результатом)
з
артеріальною
гіпертензією
і зниженим
діурезом.
Слід в
установленому
порядку
контролювати
артеріальний
тиск і
функцію
нирок
(концентрацію
креатиніну
плазми
крові). При
підозрі на
нирковий
криз
необхідно
більш ретельно
контролювати
артеріальний
тиск.

Кортикостероїди
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
нирковою
недостатністю.

Результати досліджень

При
застосуванні
гідрокортизону
або кортизону
в середніх і
високих
дозах
можливі підвищення
артеріального
тиску,
затримка
солей і води,
збільшення
екскреції
калію. Ці
ефекти
спостерігають
рідше при
застосуванні
синтетичних
похідних цих
препаратів,
окрім
випадків,
коли
застосовуються
високі дози.
Рекомендується
призначення
дієти з
обмеженням
споживання
солі і прийом
калієвих
харчових
добавок. Усі
кортикостероїди
підвищують
екскрецію
кальцію.

Травми

Системні
кортикостероїди
не слід
застосовувати
у високих
дозах при
лікуванні
пацієнтів із травматичними
ураженнями
головного
мозку.

Інші

Препарат
містить
лактози
моногідрат,
тому пацієнтам
із рідкісною
спадковою
непереносимістю
галактози,
лактазною
недостатністю
Лаппа або
мальабсорбцією
глюкози-галактози
не слід
застосовувати
цей
лікарський
засіб.

Тривале
лікування
пацієнтів
літнього віку
слід
проводити з
обережністю,
оскільки літні
люди більш
схильні до
побічних
ефектів, що
можуть
виникати при
прийомі
глюкокортикоїдів,
наприклад
підвищений
ризик остеопороз
та затримка
рідини в
організмі, що
може призвести
до
підвищення
артеріального
тиску.

Одночасне
застосування
фторхінолонів
та
глюкокортикоїдів
збільшує
ризик пошкодження
сухожиль,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку.

Оскільки
виникнення
ускладнень
при лікуванні
глюкокортикоїдами
залежить від
дози
препарату і
тривалості
терапії, у
кожному
випадку слід
проводити
ретельну
оцінку
співвідношення
користі від
застосування
препарату і
потенційного
ризику при визначенні
як дози і
тривалості
лікування, так
і режиму застосування
– щоденного
чи
переривчастим
курсом.

При
проведенні
лікування
кортикостероїдами
слід
призначати
найнижчу
дозу, що забезпечує
достатній
терапевтичний
ефект, і коли
стає
можливим
зниження
дози, то це
зниження
слід
проводити
поступово.

Після
застосування
системних
кортикостероїдів
повідомлялося
про розвиток
феохромоцитомного
кризу, який
може
призводити
до летального
наслідку.
Пацієнтам із
підозрюваною
або
встановленою
феохромоцитомою
кортикостероїди
слід
призначати
лише після відповідної
оцінки співвідношення
ризику і
користі.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Результати
досліджень
на тваринах
продемонстрували,
що введення
самкам
кортикостероїдів
у високих
дозах може
призводити до
виникнення
вад розвитку
плода. Незважаючи
на
результати
досліджень у
тварин, при
застосуванні
цього
лікарського
засобу під
час
вагітності
можливість
спричинення
шкоди для
плода є
малоймовірною.
Досліджень
впливу
кортикостероїдів
на репродуктивну
функцію
людини не
проводилося.
Оскільки немає
належних
доказових
даних з
безпечності
кортикостероїдів
при їх
застосуванні
вагітним
жінкам, ці
препарати
при вагітності
слід
призначати
лише за
нагальної
необхідності
після
ретельного
оцінювання
співвідношення
ризик/користь..

Деякі
кортикостероїди
легко
проникають
через
плацентарний
бар’єр. В
одному
ретроспективному
дослідженні
у матерів, що
приймали
кортикостероїди,
відмічалося
збільшення
частоти
випадків низької
ваги
новонароджених.
Хоча недостатність
надниркових
залоз у
новонароджених,
які
зазнавали дії
кортикостероїдів
внутрішньоутробно,
відмічається
рідко,
новонароджені
від матерів,
які
отримували
досить
високі дози кортикостероїдів
під час
вагітності,
повинні
знаходитися
під
ретельним
наглядом для
можливості
своєчасного
виявлення
ознак
недостатності
надниркових
залоз.

Вплив
кортикостероїдів
на перебіг і
наслідки
пологів
невідомий.

У
немовлят,
матері яких у
період
вагітності
отримували
довготривале
лікування
кортикостероїдами,
спостерігалися
випадки виникнення
катаракти.

Період
годування
груддю.

Кортикостероїди
виділяються
у грудне
молоко. Кортикостероїди,
що
виділяються
в грудне молоко,
можуть
пригнічувати
ріст і впливати
на ендогенне
продукування
глюкокортикоїдів
у немовлят,
що
знаходяться
на грудному
вигодуванні.
Оскільки
належні
дослідження
впливу
кортикостероїдів
на
репродуктивну
функцію
людей не
проводилися,
матерям, що
годують
груддю, цей
лікарський
засіб слід
застосовувати
лише в тих
випадках,
коли користь від
застосування
перевищує
потенційний ризик
для
немовляти.

При
призначенні
кортикостероїдів
вагітним і
жінкам, які
годують
груддю, або
жінкам, які
планують
завагітніти,
слід ретельно
оцінити
співвідношення
користі від
застосування
препарату у
матері і потенційного
ризику для
плода/дитини.

Фертильність.

Докази
впливу
кортикостероїдів
на фертильність
відсутні.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вплив
кортикостероїдів
на швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами
не був
систематично
оцінений. Під
час
лікування
кортикостероїдами
можливе виникнення
таких
побічних
реакцій, як
запаморочення,
вертиго,
порушення
зору, втома. У цьому
випадку
пацієнтам не
слід
керувати автотранспортом
або
працювати з
іншими механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Початкова
доза для
дорослих
може
становити
від 4 мг до 48 мг
метилпреднізолону
на добу,
залежно від
характеру
захворювання.
При менш тяжких
захворюваннях
звичайно
бувають
достатніми і
більш низькі
дози, хоча
окремим хворим
можуть бути
потрібні і
вищі
стартові дози.
Високі дози
можна
застосовувати
при таких
захворюваннях
і станах, як
розсіяний
склероз (200
мг/добу),
набряк мозку
(200–1000
мг/добу) і
трансплантація
органів (до 7
мг/кг/добу).

Якщо
внаслідок
терапії
досягнуто
задовільного
ефекту, слід
підібрати
хворому
індивідуальну
підтримуючу
дозу шляхом поступового
зменшення
початкової
дози через
певні
проміжки
часу доти,
доки не буде знайдено
найнижчу
дозу, яка дає
змогу підтримувати
досягнутий
клінічний
ефект. Слід
пам’ятати, що
необхідний
постійний
контроль
режиму
дозування
препарату.
Можуть
виникнути ситуації,
за яких
потрібно
коригувати
дозу; до них
належать
зміни
клінічного
стану, зумовлені
настанням
ремісії або
загостренням
захворювання,
індивідуальна
реакція хворого
на препарат,
а також вплив
на хворого
стресових
ситуацій,
прямо не
пов’язаних з
основним
захворюванням,
на яке
спрямована
терапія; в
останньому
випадку може
виникнути необхідність
збільшити
дозу
препарату на певний
період, що
залежить від
стану хворого.
Потрібна
доза може
варіювати і
повинна підбиратись
індивідуально,
залежно від
характеру
захворювання
і реакції
хворого на
терапію.

Дозування
препарату
повинно бути
індивідуальним
і
ґрунтуватися
на оцінці
перебігу
захворювання
і клінічного
ефекту.

Відміну
препарату не
можна
проводити
раптово – це
слід робити
поступово.

Альтернуюча
терапія

Альтернуюча
терапія – це
такий режим
дозування
кортикостероїдів,
за якого
подвоєна
добова доза
кортикостероїду
призначається
через день,
уранці. Метою
такого виду терапії
є досягнення
у хворого, що
потребує тривалої
терапії,
максимального
клінічного
ефекту і при
цьому
доведення до
мінімуму
деяких небажаних
ефектів,
таких як
пригнічення
гіпофізарно-наднирковозалозної
системи,
синдром
Кушинга,
синдром
відміни
кортикостероїдів
і
пригнічення
росту у
дітей.

Діти.

Лікарський
засіб
застосовують
у
педіатричній
практиці.

Слід
ретельно
стежити за
особливостями
розвитку і
ростудітей, у
т.ч. немовлят,
при застосуванні
тривалої
терапії
кортикостероїдами.

У
дітей, які
отримують
глюкокортикоїди
щоденно
протягом
тривалого
часу по декілька
разів на
добу, може
відмічатися
затримка
росту. Тому
такий режим
дозування слід
використовувати
тільки за
нагальними
показаннями.
Застосування
альтернуючої
терапії, як
правило, дає
змогу
уникнути цього
побічного
ефекту або
звести його
до мінімуму (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Немовлята
і діти, які
отримують
тривалу терапію
кортикостероїдами,
мають
особливий
ризик
підвищення
внутрішньочерепного
тиску.

Високі
дози
кортикостероїдів
можуть спричинити
панкреатит у
дітей.

Передозування.

Не
зареєстровано
клінічного
синдрому
гострого
передозування
кортикостероїдів. Повідомлення
про гостру
токсичність
та/чи смерть
після
передозування
кортикостероїдів
надходили
рідко. Специфічного
антидоту у
разі
передозування
не існує;
проводиться
підтримуюче та
симптоматичне
лікування. Метилпреднізолон
виводиться
при діалізі.

Побічні
реакції.

Частота
виникнення
побічних
реакцій має таку
класифікацію:
дуже часто (≥
1/10);

часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000);

дуже рідко (<
1/10000); невідомо
(частоту не
можна визначити
за наявними
даними).

Доброякісні,
злоякісні та
невизначені
новоутворення
(включаючи
кісти та
поліпи).

Невідомо:
синдром
лізису
пухлини,
саркома
Капоші.

Інфекції
та інвазії.

Часто:
інфекції.

Невідомо:
опортуністичні
інфекції.

Порушення
з боку
імунної
системи.

Невідомо: гіперчутливість
до
лікарського
засобу (включаючи
анафілактичні
та подібні
реакції,
зокрема
циркуляційний
шок, зупинка
серця,
бронхоспазм).

Порушення
з боку крові
та
лімфатичної
системи.

Невідомо: лейкоцитоз.

Порушення
з боку
ендокринної
системи.

Часто:
інгібування
ендогенної
секреції
АКТГ та кортизолу
(при
тривалому
застосуванні),
синдром
Кушинга.

Невідомо:
гіпопітуїтаризм,
синдром
відміни
стероїдів.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади.

Часто: затримка
натрію,
затримка
рідини в
організмі.

Невідомо:
метаболічний
ацидоз,
гіпокаліємічний
алкалоз,
дисліпідемія,
порушення
толерантності
до глюкози,
підвищена
потреба в
інсуліні (або
пероральних
протидіабетичних
засобах при
цукровому
діабеті), ліпоматоз,
підвищений
апетит (що
може призвести
до
збільшення
маси тіла), епідуральний
ліпоматоз,
підвищена
концентрація
сечовини в
крові,
негативний
баланс азоту
(через
катаболізм
білка).

Психічні
розлади.

Часто: порушення
настрою, стан
ейфорії. У
дітей найбільш
частими
побічними
реакціями
були
перепади
настрою,
патологічна
поведінка,
безсоння,
дратівливість.

Невідомо:
зміна
настрою,
психологічна
залежність, суїцидальне
мислення,
психози (у
тому числі манія,
марення,
галюцинації
та
шизофренія або
посилення
шизофренії),
психічний
розлад,
сплутаність
свідомості,
тривожність,
зміни
особистості,
патологічна
поведінка,
безсоння,
дратівливість.

Порушення
з боку
нервової
системи.

Невідомо:
підвищення
внутрішньочерепного
тиску [з набряком
диска
зорового
нерва (доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія)],
судоми,
амнезія,
когнітивний
розлад, запаморочення,
головний
біль.

Розлади
з боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату.

Невідомо:
вертиго.

Порушення
з боку
органів зору.

Часто:
катаракта.

Невідомо:
глаукома,
екзофтальм,
потоншення
склери та
рогівки,
хоріоретинопатія,
затуманений
зір.

Порушення
з боку
серцево-судинної
системи.

Часто:
артеріальна
гіпертензія.

Невідомо:
артеріальна
гіпотензія,
артеріальна
емболія,
тромботичні
явища. Застійна
серцева
недостатність
(у пацієнтів
зі
схильністю
до її розвитку),
серцева
аритмія,
розрив
міокарда
після інфаркту
міокарда.

Порушення
з боку
дихальної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння.

Невідомо: легенева
емболія,
гикавка.

Порушення
з боку
шлунково-кишкового
тракту.

Часто: пептична
виразка (може
бути з
перфорацією та
кровотечею).

Невідомо: шлункова
кровотеча,
перфорація
кишечнику,
панкреатит,
перитоніт,
виразковий
езофагіт,
езофагіт,
здуття
живота, біль
у животі, діарея,
диспепсія,
нудота.

Порушення
з боку гепатобіліарної
системи.

Невідомо:
підвищення
рівня
печінкових
ферментів.

Порушення
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини.

Часто:
периферичний
набряк,
синці,
атрофія
шкіри, акне.

Невідомо:
ангіоневротичний
набряк,
гірсутизм,
петехії, телеангіектазія,
стрії шкіри,
гіпо- та
гіперпігментація
шкіри, висипання,
еритема,
гіпергідроз,
свербіж,
кропив’янка.

Порушення
з боку
скелетно-м’язової
системи і
сполучної
тканини.

Часто: затримка
росту (у
дітей), м’язова
слабкість,
остеопороз.

Невідомо: остеонекроз,
патологічні
переломи, атрофія
м’язів,
нейропатична
артропатія, артралгія,
міалгія.

Порушення
з боку нирок
та
сечовивідних
шляхів.

Невідомо:
склеродермічний
нирковий
криз*.

Порушення
функції
репродуктивної
системи і
молочних
залоз

Невідомо:
нерегулярні
менструації.

Загальні
розлади.

Часто: порушення
загоєння ран.

Невідомо: втомлюваність,
загальне
нездужання.

Дослідження.

Часто: зниження
рівня калію в
крові.

Невідомо:
підвищення
рівнів
печінкових
ферментів аланінамінотрансферази,
аспартатамінотрансферази
та
підвищення рівня
лужної
фосфатази в
крові,
підвищення внутрішньоочного
тиску,
зниження
толерантності
до
вуглеводів,
підвищення
рівня кальцію
в сечі,
пригнічення
реакцій при
проведенні
шкірних
тестів.

Ушкодження.

Невідомо:
розрив
сухожилля
(зокрема
ахіллового
сухожилля), компресійний
перелом
хребта.

* Серед
різних
популяцій
виникнення
склеродермічної
ниркового
кризу
варіюється. Найбільший
ризик
відзначається
у пацієнтів з
дифузною
склеродермією.
Найнижчий ризик
був
відзначений
у пацієнтів з
обмеженою
склеродермією
(2 %) і
ювенільною
склеродермією
(1 %).

Термін
придатності. 5
років.

Умови
зберігання. Зберігати
при
температурі не
вище 25 °C.
Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 100 таблеток у флаконі; по 1 флакону
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Оріон
Корпорейшн/ Orion
Corporation.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Оріонінтіе
1, 02200 Еспоо,
Фінляндія/ Orionintie 1,
02200 Espoo, Finland.

Виробник.

Товариство
з обмеженою
відповідальністю
«Кусум Фарм»/
Limited liability company «Kusum Pharm».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна, 40020, Сумська
область, м.
Суми, вул.
Скрябіна, 54/ Ukraine, 40020,
Sumy region, Sumy, Skryabina str., 54.