І Н С Т Р У
К Ц І Я

для
медичного застосування
лікарського
засобу

КОНТРИВЕН

(CONTRYVEN)

Cклад:

діюча
речовина:
апротинін;

1 мл
розчину
містить: 10000 КІО
апротиніну;

допоміжні
речовини: натрію
хлорид, вода
для ін’єкцій.

Лікарська
форма.
Розчин для
ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
прозора,
безбарвна
або з
жовтуватим
відтінком
рідина.

Фармакотерапевтична
група.
Інгібітори
протеїназ.
Апротинін.
Код АТХ В02А В01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Апротинін
являє собою
молекулу
інгібітора
протеаз
широкого
спектра дії,
має
антифібринолітичну
активність.
Утворюючи
оборотний
стехіометричний
комплекс»
фермент– інгібітор»,
апротинін у
людини
інгібує
трипсин,
плазмін,
калікреїн у
плазмі крові
і тканинах,
що призводить
до
інгібування
фібринолізу.

Крім
того, він
інгібує контактну
фазу
активації
згортання
крові, яка є
фактором
запуску
процесу
коагуляції і
стимуляції
фібринолізу.

Апротинін
застосовується
під час
операцій в
умовах
штучного
кровообігу,
оскільки він
послаблює
запальні
реакції, що
призводить
до зниження
потреби у трансфузії
алогенної
крові та
зниження крововтрати,
а також до
зменшення
необхідності
повторного
дослідження
середостіння
з приводу
кровотечі.

У
пацієнтів,
яким
проводилася
операція аортокоронарного
шунтування,
частота підвищення
рівня
креатиніну в
сироватці
крові на 0,5
мг/дл
порівняно з
початковим
рівнем була
достовірно
вищою у
пацієнтів, які
отримали
повну дозу
апротиніну,
порівняно з
групою
плацебо. У
більшості
випадків післяопераційне
порушення
функцій
нирок носило
оборотний
характер і не
було серйозним;
частота
підвищення
рівня
сироваткового
креатиніну
по
відношенню
до
початкового рівня
на 2 мг/дл і
більше була
однаковою у
групі, яка
отримала
повну дозу
апротиніну, і
в групі
плацебо.

Фармакокінетика.

Після
внутрішньовенного
введення
апротинін
швидко розподіляється
по всьому
позаклітинному
просторі, що
супроводжується
швидким зниженням
концентрації
апротиніну в
плазмі крові,
час
напіввиведення
становить
від 0,3 до 0,7
години.
Пізніше,
зокрема
через

5 годин після
введення,
настає
термінальна фаза
елімінації,
при якій час
напіввиведення
становить
від 5 до 10 годин.

Плацента,
ймовірно, не
повністю
непроникна для
апротиніну,
проте
проникнення,
очевидно,
відбувається
вкрай
повільно.

Під
час операції
середні
рівноважні
концентрації
препарату в
плазмі крові
у пацієнтів,
які
отримували
апротинін
під час
операції на
серці,
становили
від 175 до 281 КІОД/мл
при
використанні
такої схеми:

2000000
КІОД в якості
первинної
дози
внутрішньовенно;
2000000 КІОД у
розчин
первинного
заповнення
насоса і 500000
КІОД на
годину у
вигляді
безперервної
внутрішньовенної
інфузії
впродовж
операції.
Середня
рівноважна
концентрація
препарату в
плазмі крові
під час
операції
після
введення
половини
цієї дози
становила
від 110 до 164
КІОД/мл.

Дані
фармакокінетичних
досліджень
апротиніну у
здорових
добровольців,
у
кардіологічних
пацієнтів,
яким
проводилася
операція в
умовах
штучного
кровообігу, і
у жінок, яким
проводилася
гістеректомія,
свідчать про
те, що
фармакокінетичні
параметри у
діапазоні
доз від 50000 КІОД
до 2000000 КІОД
мають
лінійний
характер.

Зв’язування
з білками
плазми крові
було вивчено ex vivo.
Близько 20 %
антифібринолітічної
активності
було
зумовлено
незв’язаною
формою у безбілковому
шарі, а 80 %
препарату
перебувало у зв’язку
з білками
сироватки.

У
рівноважній
фазі обсяг
розподілу
становив
близько 20
літрів, а
загальний
кліренс з
організму
людини
становив близько
40 мл на
хвилину.

Апротинін
накопичувався
у нирках і
меншою мірою
– у хрящовій
тканині.

Накопичення
препарату у
нирках є
результатом
зв’язування
апротиніну
зі щітковою
облямівкою
епітеліальних
клітин проксимальних
канальців, а
також
кумуляції у
фаголізосомах
цих клітин.
Кумуляція у
хрящі зумовлена
афінністю
основного
апротиніну
до кислих
протеогліканів.

В
інших
органах
концентрація
препарату в основному
не
відрізнялася
від вмісту у
сироватці
крові.
Найменша концентрація
препарату
спостерігалася
у головному
мозку;
апротинін
практично не
надходив у
спинномозкову
рідину.

Лише
невелика
кількість
апротиніну
проникає
через
плацентарний
бар’єр.
Плацента не
може
вважатися
повністю
непроникною
для апротиніну,
однак
швидкість
проникнення
вкрай низька.

Проникнення
апротиніну у
грудне
молоко не
досліджувалося.

Метаболізм,
елімінація і
екскреція.

Молекула
апротиніну в
нирках під
дією лізосомальних
ферментів
розщеплюється
на коротші пептиди
або
амінокислоти.
У людини з
сечею екскретується
менше 5 % від
введеної
дози апротиніну.
Після
внутрішньовенного
введення
здоровим
добровольцям
апротиніну з
міткою 131I
від 25 % до 40 %
позначеної
речовини
виділяються
протягом 48
годин із
сечею у формі
метаболітів.
Ці метаболіти
не мали
ніякої
інгібуючої
активності
щодо
ферментів.

Даних
щодо
застосування
препарату
пацієнтам із
термінальною
стадією
порушення функції
нирок ще
немає, проте
у пацієнтів
із порушенням
функцій
нирок не
спостерігалося
клінічно
значущих
фармакокінетичних
змін або очевидних
побічних
ефектів. У
зв’язку з цим
спеціальної
корекції
дози у таких
випадках не
потрібно.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Апротинін
показаний
для
профілактики
з метою
зниження
післяопераційної
крововтрати
і потреби у
гемотрансфузії
у дорослих пацієнтів,
які мають
високий
ризик великих
крововтрат
при
проведенні
ізольованого
серцево-легеневого
шунтування
(тобто шунтування
коронарних
артерій, яке
не комбінується
з іншими
серцево-судинними
втручаннями).

Протипоказання.

Гіперчутливість
до діючої
речовини
(білок
великої
рогатої
худоби)
або до
будь-якої з
допоміжних
речовин,
дисеміноване
внутрішньосудинне
згортання
крові
(ДВЗ-синдром).
У пацієнтів,
у яких є
специфічні
антитіла ІgG  до
апротиніну,
при
лікуванні
апротиніном
спостерігається
підвищений
ризик
анафілаксії.
У зв’язку з
цим терапія
апротиніном
таким
пацієнтам
протипоказана.

У
разі, якщо
проведення
тестування
на специфічні
антитіла ІgG
до проти
апротиніну
перед
початком
лікування
неможливе,
але передбачається,
що пацієнт
отримував
лікування апротиніном
впродовж
попередніх 12
місяців, введення
апротиніну
протипоказане.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Препарат не
слід
змішувати з
іншими лікарськими
засобами, в
тому числі з
бета-лактамними
антибіотиками
(несумісні).
Забороняється
введення
препарату
разом із
розчинами,
які містять
декстран, з
кортикостероїдами,
розчинами
для
парентерального
живлення, які
містять
амінокислоти
та ліпіди.

В
залежності від
дози
Контривен
знижує активність
стрептокінази
і урокінази.
Може
пригнічувати
активність
неспецифічної
холінестерази
сироватки
крові. У
хворих зі
зниженою
активністю
неспецифічної
холінестерази
при
одночасному
застосуванні
апротиніну й
суксаметонію
можливе виникнення
апное, що зумовлено
м’язовою
релаксацією.

Апротинін
інгібує дію
тромболітичних
препаратів, у
тому числі
стрептокінази,
урокінази і
альтеплази
(р-ТАП =
рекомбінантний
тканинний
активатор
плазміногену),
причому
ефект
інгібування
залежить від
дози
препарату.
При необхідності
можна
розводити у 0,9 %
розчині
натрію хлориду
або мінімум у
500 мл 5 % розчину
глюкози. Препарат,
розчинений у
глюкозі, слід
застосовувати
у межах 4
годин.

Введення
препарату у
гепаринізовану
кров
збільшує час
згортання
цільної
крові.

Застосування
апротиніну
може призвести
до порушення
функції
нирок , особливо
у
пацієнтів з
уже наявним
порушенням
функції
нирок.
Застосування
аміноглікозидів
також
збільшує ризик
розвитку
порушення
функції
нирок.

Особливості
застосування.

Апротинін
не слід
застосовувати
при
проведенні
аортокоронарного
шунтування
(АКШ) у
поєднанні з
іншими серцево-судинними
операціями,
оскільки
співвідношення
«користь/ризик»
застосування
апротиніну
при
проведенні
інших
серцево-судинних
операцій не
встановлено.

Лікування
апротиніном може
супроводжуватися
порушенням
функцій
нирок,
особливо у
пацієнтів, в
яких вже є ураження
нирок. У
пацієнтів,
яким
проводилася
операція
аорто-коронарного
шунтування,
було
показано, що
в групі, яка
одержувала
апротинін,
спостерігалося
підвищення рівня
креатиніну в
сироватці
крові на 0,5
мг/дл порівняно
з нормальним
значенням
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).
Відповідно,
перед призначенням
апротиніну
пацієнтам із
порушенням
функцій
нирок або
тим, які
мають ризик
ураження
нирок
(наприклад,
при
одночасному
лікуванні
аміноглікозидами)
необхідна
ретельна
оцінка
співвідношення
користі і ризику.

Апротинін
необхідно з
обережністю
застосовувати
пацієнтам з
атопічним
дерматитом,
тому що
можуть
виникати
псевдоалергічні
реакції.

При
застосуванні
апротиніну
необхідна ретельна
оцінка
співвідношення
користі і ризику,
особливо у
пацієнтів,
які раніше
вже застосовували
апротинін (у
тому числі
фібриновий
пломбувальний
матеріал, що
містять
апротинін),
оскільки у
них може
розвинутися
алергічна
реакція (див.
розділ
«Побічні реакції»).
Хоча у
більшості
випадків
анафілаксія
розвивається
після
введення
дозволеної
дози
впродовж 12
місяців, є
окремі
повідомлення
про випадки,
коли
анафілактична
реакція
виникла при
повторному
введенні
через 12
місяців. При
проведенні
терапії апротиніном
необхідно
мати в
наявності
засоби
екстреної
допомоги для
лікування
алергічних
та анафілактичних
реакцій.

Усім
пацієнтам,
які
отримують
лікування апротиніном,
необхідно
спочатку
ввести тестову
дозу, для
того щоб
оцінити
наявність схильності
до
алергічних
реакцій (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Тестову дозу
слід вводити
пацієнту в
операційній.

Антагоністи
H1 і H2 можна
вводити за 15
хвилин до
проведення
тесту з
апротиніном.

Тестова
доза
апротиніну
для всіх
пацієнтів
має
становити 1
мілілітр (10000
КІОД),
після чого
необхідно
спостерігати
за пацієнтом
впродовж, як
мінімум, 10
хвилин, перш
ніж ввести
навантажувальну
дозу (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Проте
навіть,
незважаючи
на
відсутність
ускладнень у
період після
введення
початкової
дози

1
мл,
терапевтична
доза
апротиніну
може спричинити
анафілактичну
реакцію. У
разі, якщо
розвивається
анафілактична
реакція, інфузію
апротиніну
слід
припинити і
вжити необхідних
екстрених
заходів.

У
зв’язку з
можливістю
розвитку
реакцій гіперчутливості
(див. розділ
«Побічні
реакції»),
перед початком
застосування
препарату
необхідно ретельно
оцінити
співвідношення
користі і
ризику у
кожного
пацієнта,
який вже отримував
лікування
апротиніном
(див. розділ «Побічні
реакції»).

У
разі, якщо
відомо, що
пацієнт вже
отримував
або міг
отримувати
повторне
лікування
апротиніном,
рекомендується
дотримуватися
запобіжних
заходів. Як
зазначено у
розділі
«Спосіб
застосування
та дози»,
всім
пацієнтам, як
мінімум, за 10
хвилин до
введення
початкової
дози слід
вводити тестову
дозу
апротиніну в
об′ємі 1
мілілітр (10000
КІОД). Крім
того, за 15
хвилин до
введення
тестової
дози препарату
можна ввести
антагоніст H1
(наприклад
клемастин) і
антагоніст H2
(наприклад,
циметидин).
При
необхідності
для
лікування
алергічної
(анафілактичної)
реакції слід
використовувати
стандартні
заходи
екстреної
допомоги.

Не
слід, однак,
забувати про
те, що
терапевтична
доза може
спричинити
алергічну
реакцію,
навіть якщо
пацієнт
добре
переніс введення
первинної
1-мілілітрової
тестової дози,
не зазнавши
при цьому
жодних
небажаних
симптомів.
Якщо це
сталося,
інфузію
апротиніну
слід негайно
припинити і
приступити
до
проведення стандартних
заходів
екстреної
допомоги для
лікування
анафілактичної
реакції.

У
пацієнтів,
які
отримували
апротинін,
відзначено
підвищення
частоти
розвитку
порушення
функції
нирок і
летальності,
порівняно з
порівняльною
за віком
контрольною
групою, яка
характеризувалася
аналогічним
медичним анамнезом
і в якій
також
проводилися
операції на
грудному
відділі
аорти в
умовах штучного
кровообігу
із зупинкою
кровообігу
на тлі глибокої
гіпотермії. У
таких
випадках
апротинін можна
призначати
лише з
крайньою
обережністю.
Необхідно
проводити
відповідне
антикоагулянтне
лікування
гепарином.

Проведення
моніторингу
лабораторних
показників
антикоагуляції
при
проведенні
аортокоронарного
шунтування.

Застосування
апротиніну
не знижує
кількості
необхідного
гепарину,
тому дуже
важливо, щоб
адекватна
антикоагулянтна
активність,
зумовлена
застосуванням
гепарину, підтримувалася
під час
терапії
апротиніном.
У пацієнтів,
які
отримували
лікування
апротиніном,
під час
проведення
операції і
протягом
декількох
годин після
операції
очікується
підвищення
часткового
тромбопластинового
часу (ЧТЧ) і
целіт-активованого
часу
згортання
крові (целіт -
АЧЗ).

Тому
показник
часткового
тромбопластинового
часу (ЧТЧ) не
слід
використати
для контролю
підтримки
адекватної
антикоагулянтної
активності
за допомогою
гепарину. У
пацієнтів,
які підлягають
операції
аортокоронарного
шунтування
із
застосуванням
апротиніну,
для підтримки
адекватної
антикоагулянтної
активності
рекомендується
використати
один з трьох
методів:
Активований
час
згортання
крові (АЧЗ), введення
фіксованих
доз гепарину,
або титрування
доз гепарину
(див. нижче).

При
використанні
активованого
часу згортання
(АЧЗ) для підтримки
адекватної
антикоагулянтної
активності,
мінімальна
рекомендована
тривалість
AЧЗ тесту з
целітом-750 с
або AЧЗ тесту
з каоліном-480 с
у
присутності
апротиніну,
незалежно
від ефектів
гемодилюції
і гіпотермії.

Додаткові
зауваження
щодо
застосування
препарату в
умовах
штучного
кровообігу.

Для
підтримки
адекватної
антикоагулянтної
активності
на тлі
штучного
кровообігу
при
одночасному
застосуванні
апротиніну
рекомендується
використання
будь-якого з
таких
методів:

1. Активований
час
згортання
(АЧЗ): АЧЗ не
може
розглядатися
як
стандартний
тест на коагуляцію;
інтерпретація
результатів
цього тесту
залежить від
присутності
апротиніну.
Крім того, на
результати
тесту впливають
відмінності,
пов’язані з
розведенням,
і
температура,
яка
використовується
в умовах штучного
кровообігу.
Показано, що
вплив апротиніну
виражено в
меншій мірі
щодо каолінового
АЧЗ,
порівняно з
АЧЗ із
використанням
діатомової
землі
(целіту).
Незважаючи
на різноманітність
протоколів,
рекомендується
проводити
750-секундний
тест АЧЗ із
використанням
діатомової
землі або
480-секундний
тест АЧЗ із
використанням
каоліну в
присутності
апротиніну,
незалежно
від ступеня
гемодилюції
і гіпотермії.
За
консультацією
щодо
інтерпретації
результатів
аналізу в присутності
апротиніну
необхідно
звернутися
до виробника
реактивів
для
АЧЗ-тесту.

2. Введення
постійних
дозувань
гепарину:
стандартна
навантажувальна
доза гепарину,
яка
вводиться до
катетеризації
серця, а також
кількість
гепарину, яка
додається до
розчину
первинного
заповнення
апарату штучного
кровообігу, мають
становити не
менше 350 МО/кг.
Додаткова доза
гепарину
визначається
з урахуванням
маси тіла
пацієнта і
тривалості
втручання в
умовах
штучного
кровообігу.

3.
Титрування
гепарин/протамін: на
результати
застосування
цього методу не
впливає
присутність
апротиніну,
тому він є
прийнятним
для вимірювання
рівня
гепарину.
Взаємозв’язок
між дозою
гепарину і
відповіддю
на неї слід
оцінювати за
допомогою
титрування
протаміну
перед
введенням
апротиніну
(для визначення
навантажувальної
дози
гепарину).

Додаткову
кількість
гепарину
можна
вводити з
урахуванням
концентрації
гепарину, яка
виміряна за допомогою
титрування з
протаміном.
Концентрація
гепарину в
умовах
штучного
кровообігу
не має
знижуватися
нижче рівня 2,7
Од/мл (2 мг/кг)
або нижче
дози, яка
визначена
при тестуванні
залежності
відповіді
від дози гепарину,
що
проводився
до введення
апротиніну.

Після
закінчення
штучного
кровообігу,
якщо пацієнт
отримував
ін’єкції
апротиніну,
гепарин слід
нейтралізувати
введенням протаміну.
Кількість
протаміну
слід розраховувати,
виходячи з
фіксованого
співвідношення,
яке
визначається
за кількістю
введеного гепарину
або
розраховується
за допомогою методу
титрування з
протаміну.

Важливо:
застосування
апротиніну
не означає,
що потреба у
гепарині
знижується;
апротинін не можна
застосовувати
як гепарин зберігаючий
засіб.

Цей
лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль (8,5
мг)/1 мл натрію та
(42,5 мг)/5 мл
натрію, тобто
практично вільний
від натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Адекватних
і добре
контрольованих
досліджень у
вагітних
жінок не
проводилося.  Результати
досліджень
на тваринах
не вказують
на наявність
тератогенного
або ембріотоксичного
ефекту
апротиніну.
Апротинін
протипоказаний
у І триместрі
вагітності, і
його не слід
застосовувати
у ІІ та ІІІ
триместрах
вагітності,
за винятком
тих випадків,
коли
потенційна
користь
перевищує
очікуваний
ризик. У
випадку
розвитку
серйозних небажаних
реакцій
(таких як
анафілактичні
реакції,
зупинка
серця тощо) і
під час їх лікування
при оцінці
ризику і
користі слід
брати до уваги
потенційну
небезпеку
для плода  (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Невідомо,
чи
екскретується
апротинін у
грудне
молоко.
Інформація
про
застосування
Контривену у
період
грудного
годування відсутня.
Однак,
оскільки
апротинін не
є біодоступним
при
пероральному
прийомі,
будь-яка
кількість
препарату, що
потрапила у
грудне молоко,
не
впливатиме
на організм
дитини.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Препарат
можна
застосовувати
тільки в умовах
стаціонару.

Спосіб
застосування
та дози.

Перед
початком
введення
препарату
всіх пацієнтів
необхідно
провести
тест на
специфічні
антитіла IgG  до
апротиніну
(див. розділ «Протипоказання»).
Для дорослих
пацієнтів
рекомендуються
такі
дозування
препарату:

Тест-доза.

Через
ризик
розвитку
алергічної
(анафілактичної)
реакції всім
пацієнтам
слід ввести
внутрішньовенно
10000 КІОД
(калікреїн інгібуючих
одиниць)
апротиніну (1
мл) як
мінімум за 10
хвилин до
введення
початкової
дози. Якщо
початкова
доза 1 мл не
спричинила
алергічної
реакції, то
можна ввести
терапевтичну
дозу.

Антагоністи
H1 і H2 можна
вводити за 15
хвилин до
проведення
тесту з
апротиніном.
Необхідно
мати в наявності
обладнання
для
проведення
стандартного
термінового
лікування
анафілактичних
та алергічних
реакцій.

Під
час операцій
на
відкритому
серці (з апаратом
штучного
кровообігу)
для зниження
крововтрати
і потреби в
гемотрансфузії:

Після
введення в
наркоз (але
до
проведення стернотомії)
рекомендується
ввести навантажувальну
дозу від 1000000 до 2000000
КІОД
шляхом
повільної
внутрішньовенної
ін’єкції або
інфузії
впродовж 20–30
хвилин. Наступні
1000000–2000000 КІОД
слід вводити
після
включення
апарату штучного
кровообігу. З
метою
уникнення
фізичної
несумісності
апротиніну
та гепарину, який
додається до
розчину
первинного
заповнення
насоса, кожен
препарат
слід
додавати до
розчину первинного
заповнення
насоса у
процесі рециркуляції,
для того щоб
забезпечити
достатнє
розведення
обох
препаратів
до того, як
вони
змішуються
один з одним.
Після початкової
болюсної
інфузії у
високій дозі
слід вводити
від 250000 до 500000 КІОД на
годину
шляхом
безперервної
інфузії до закінчення
операції.

У
цілому
загальна
кількість
апротиніну, введеного
впродовж
лікувального
циклу, не повинна
перевищувати
6000000 КІОД.

Апротинін
для
внутрішньовенного
введення
слід вводити
через
центральний
венозний
катетер, який
не слід
використовувати
для введення
будь-якого
іншого
лікарського
препарату.

Препарат
можна
вводити
тільки
пацієнтам, які
знаходяться
у положенні
лежачи; введення
слід
проводити
повільно
(максимальна
швидкість –
від 5 до 10 мл на
хвилину)
шляхом
внутрішньовенної
ін’єкції або
короткострокової
інфузії.

Пацієнтам
із
порушенням
функцій
нирок:
згідно з
накопиченим
до
теперішнього
часу
клінічним
досвідом,
корекція
дози не потрібна.

Застосування
пацієнтам
літнього
віку:
відповідно
до наявного
на даний час
клінічного
досвіду,
пацієнтам
літнього
віку не  має
потреби
змінювати
режим дозування.

Не
можна
застосовувати
препарат,
якщо виявлено
помутніння
вмісту
ампули або
флакону. Після
відкриття
ампули або
флакону
розчин
необхідно
негайно
застосувати.

Діти.
Ефективність
та безпека
застосування
лікарського
засобу дітям
не
встановлені.

Передозування.
Симптоми
передозування
або
інтоксикації
не описані.
Специфічного
антидоту не
існує.
Рекомендується
проведення
симптоматичного
лікування.

Побічні
реакції.

У
пацієнтів,
які
отримують
апротинін
вперше,
розвиток
алергічних
або
анафілактичних
реакцій
малоймовірний.
У разі
повторного
введення
частота
розвитку
алергічних (анафілактичних)
реакцій може
досягати 5 %.
При
ретроспективному
аналізі
алергічних
(анафілактичних)
реакцій було
показано, що
їх частота
підвищується
у випадку,
якщо
повторне
введення має
місце
впродовж 6
місяців
після
первинного лікування
(частота
становить 5 %
при повторному
введенні
впродовж 6
місяців і 0,9 %
при
повторному
введенні
після
закінчення 6
місяців).
Крім того,
при ретроспективному
аналізі було
показано, що
частота
тяжких
анафілактичних
реакцій додатково
збільшується
у пацієнтів,
які впродовж
6 місяців
отримували
апротинін
більше 2
разів. Навіть
у випадку,
якщо пацієнт
добре
переніс
повторне
лікування
апротиніном,
наступне
введення може
спричинити
тяжку
алергічну
реакцію або, у
вкрай
рідкісних
випадках,
анафілактичний
шок з
летальнім
наслідком.

Симптоми
алергічних
або
анафілактичних
реакцій:

з
боку
серцево-судинної
системи:
артеріальна
гіпотензія,
прискорений
пульс,
порушення
серцевого
ритму,
посиніння губ;

з
боку травної
системи:
нудота;

з
боку
дихальної
системи:
бронхіальна
астма
(бронхоспазм);

з
боку шкіри та
її придатків:
свербіж,
кропив’янка,
шкірні
висипання, блідість
шкіри;

психічні
розлади:
психози,
галюцинації,
сплутаність
свідомості;

інші:
задишка,
рясне
потовиділення.

Якщо
алергічна
реакція
розвивається
під час
ін’єкції чи
інфузії, то
введення
лікарського
засобу
необхідно
негайно
припинити.
Слід використовувати
стандартні
заходи
екстреної допомоги,
у тому числі  введення
адреналіну,  кортикостероїдів,
інфузійну
терапію.

Серцево-судинна
система.

У
пацієнтів,
яким
проводилася
операція аортокоронарного
шунтування,
не було
виявлено
істотних
відмінностей
за кількістю
випадків
інфаркту
міокарда
порівняно з
групою  плацебо.
У деяких
дослідженнях
спостерігалася
тенденція до
збільшення
частоти
інфаркту
міокарда під
час введення
апротиніну, у
той час як в
інших дослідженнях,
навпаки,
відзначене
зниження кількості
випадків
інфаркту
міокарда.

Оскільки
завданням
вищезазначених
досліджень
не було
виявлення
відмінностей
у частоті
розвитку
інфаркту
міокарда,
підвищення
імовірності
розвитку
клінічно значущих
побічних
ефектів не
може бути
статистично
достовірно
виключено.

У
дослідженні,
в якому у
пацієнтів
проводилася
перша
операція
аортокоронарного
шунтування,
ризик
оклюзії
трансплантата
виявився
вищим у
пацієнтів,
які
отримували апротинін,
порівняно з
групою
плацебо. Як
було
показано при
повторному
аналізі, в
одному з цих
центрів
проводилася
неадекватна
гепаринізація,
а в іншому
використовувався
несхвалений
метод
консервування
трансплантатів.
Крім
зауважень, що
стосуються
гепаринізації
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
слід вказати
на абсолютну
неприйнятність
практики
відбору
зразків
крові для
тестування з
основної
внутрішньовенної
системи, що
використовувалася
для введення
апротиніну. З
урахуванням
цих чинників,
між окремими
лікувальними
групами не
було виявлено
відмінностей
за частотою
виникнення
інфаркту
міокарда або
за
показником
летальності.

У межах
груп за
частотою
небажані
реакції
зазначені у
порядку зниження
тяжкості.

Клінічний
опис

Часто

від > 1 % до < 10 %

Нечасто

від > 0,1 % до

< 1 %

Поодинокі

від > 0,01 % до < 0,1 %

Рідкісні

< 0,01 %

Системні
порушення
та реакції у
місці введення

Реакції у
місці
введення.

Реакції, які
виникли у
місці
ін’єкції
або інфузії.

(Тромбо)флебіт
у місці
інфузії.

З
боку серця

Порушення
з боку міокарда.

Інфаркт
міокарда.

Ішемія
міокарда

Оклюзія/тромбоз
коронарних
артерій.

Перікардіальний
випіт.

Перікардіальний
випіт.

З
боку судин

Емболії та
тромбози.

Тромбоз.

Артеріальний
тромбоз (та
його форми,
характерні
для життєво
важливих
органів,
наприклад,
нирок,
легенів, головного
мозку).

Тромбоемболія
легеневої
артерії.

З
боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

Порушення
згортання  крові.

Дисеміноване
внутрішньосу-динне
згортання
(ДВЗ).

Коагулопатія.

З боку
імунної
системи

Гострі
реакції
гіперчутливості.

Алергічні
реакції.

Анафілактичні/
анафілактоїдні
реакції.

Анафілактичний
шок (що
потенційно
загрожує
життю).

З
боку нирок
та
сечовивідної
системи

Порушення
функцій
нирок.

Порушення
функцій
нирок.

Гостра
ниркова
недостатність.

Некроз
ниркових
канальців.

Олігурія.

Додаткові
побічні
реакції,які
були
виявлені у післяреєстраційний
період при
застосуванні
апротиніну:
гіперемія шкіри,
відчуття
жару,
тахікардія,
слабкість, озноб,
гіпертермія,
запаморочення,
блювання,
свербіж,
ангіоневротичний
набряк.

Термін
придатності.  2 роки.

Умови
зберігання.  У
оригінальній
упаковці для
захисту від дії
світла при
температурі не
вище 25 оС.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Несумісність.

Апротинін
слід вважати
практично
несумісним з
іншими
лікарськими
засобами. Лікарський
засіб не
можна
вводити у
змішаних
інфузіях.
Через
хімічну
несумісність
не можна
застосовувати
одночасно з
кортикостероїдами,
з живильними
розчинами,
які містять
амінокислоти
і жири.

Упаковка. По 1 мл в
ампулах №10 (5×2) у
блістерах у
пачці з картону,
по 5 мл в
ампулах №5 (5×1) у
блістерах у
пачці з
картону. По
50 мл у
флаконах №1 у пачці з
картону.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
ТОВ «ФЗ
«БІОФАРМА»,
Україна.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
09100, Київська
обл., м. Біла
Церква, вул.
Київська, 37.

И Н С
Т Р У К Ц И Я

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

КОНТРИВЕН

(CONTRYVEN)

Состав:

действующее
вещество:
апротинин;

1
мл раствора
содержит: 10000
КИЕ
апротинина;

вспомогательные
вещества:
натрия
хлорид, вода
для инъекций.

Лекарственная
форма. Раствор
для инъекций.

Основные
физико-химические
свойства: прозрачная,
бесцветная
или с
желтоватым оттенком
жидкость.

Фармакотерапевтическая
группа. Ингибиторы
протеиназ.
Апротинин.
Код АТХ В02А В01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Апротинин
представляет
собой
молекулу ингибитора
протеаз
широкого
спектра действия,
обладает
антифибринолитичной
активностью.
Образуя
обратимый
стехиометрический
комплекс» фермент–ингибитор»,
апротинин у
человека
ингибирует
трипсин, плазмин,
калликреин в
плазме крови
и тканях, что
приводит к
ингибированию
фибринолиза.

Кроме
того, он
ингибирует
контактную
фазу активации
свертывания
крови,
которая является
фактором
запуска
процесса
коагуляции и
стимуляции
фибринолиза.

Апротинин
применяется
во время
операций в
условиях
искусственного
кровообращения,
поскольку он
ослабляет
воспалительные
реакции, что
приводит к
снижению
потребности
в трансфузии
аллогенной
крови и снижению
кровопотери,
а также к
уменьшению необходимости
повторного
исследования
средостения
по поводу
кровотечения.

У
пациентов,
которым
проводилась
операция
аортокоронарного
шунтирования,
частота
повышения
уровня
креатинина в
сыворотке
крови на 0,5
мг/дл по
сравнению с
исходным
уровнем была
достоверно
выше у
пациентов,
получивших
полную дозу
апротинина
по сравнению
с группой плацебо.
В
большинстве
случаев
послеоперационное
нарушение
функции
почек носило
обратимый
характер и не
было
серьезным;
частота
повышения
уровня
сывороточного
креатинина
по отношению
к исходному
уровню на 2
мг/дл и более
была
одинаковой в
группе,
которая
получила
полную дозу
апротинина, и
в группе плацебо.

Фармакокинетика.

После
внутривенного
введения
апротинин быстро
распределяется
по всему
внеклеточному
пространству,
что сопровождается
быстрым
снижением
концентрации
апротинина в
плазме крови,
период полувыведения
составляет
от 0,3 до 0,7 часа.
Позже, в
частности
через 5 часов
после
введения, наступает
терминальная
фаза
элиминации,
при которой
время
полувыведения
составляет от
5 до 10 часов.

Плацента,
вероятно, не
полностью
непроницаема
для
апротинина,
однако проникание,
очевидно,
происходит
крайне
медленно.

Во время
операции
средние
равновесные
концентрации
препарата в
плазме крови
у пациентов,
получавших
апротинин во
время операции
на сердце,
составляли
от 175 до 281 КИЕД/мл
при
использовании
такой схемы:

2000000 КИЕД в
качестве
первичной
дозы
внутривенно;
2000000 КИЕД в
раствор
первичного
заполнения
насоса и 500000
КІОД на час в
виде непрерывной
внутривенной
инфузии в
течение
операции.
Средняя
равновесная
концентрация
препарата в
плазме крови
во время операции
после
введения
половины
этой дозы
составляла
от 110 до 164
КИЕД/мл.

Данные
фармакокинетических
исследований
апротинина у
здоровых
добровольцев,
у
кардиологических
пациентов,
которым
проводилась
операция в
условиях
искусственного
кровообращения,
и у женщин,
которым
проводилась
гистерэктомия,
свидетельствуют
о том, что
фармакокинетические
параметры в
диапазоне
доз от 50000 КІОД
до 2000000 КИЕД
имеют
линейный
характер.

Связывание
с белками
плазмы крови
было изучено ex
vivo. Около 20 %
антифибринолитичной
активности было
обусловлено
несвязанною
форме в безбелковом
слое, а 80 %
препарата
находилось в
связи с
белками
сыворотки.

В
равновесной
фазе объем
распределения
составлял около
20 литров, а
общий
клиренс из
организма
человека
составлял
около 40 мл в
минуту.

Апротинин
накапливался
в почках и в
меньшей
степени – в
хрящевой
ткани.

Накопление
препарата в
почках
является результатом
связывания
апротинина
со щеточной
каймой эпителиальных
клеток
проксимальных
канальцев, а
также
кумуляции в
фаголизосомах
этих клеток.
Кумуляция в
хряще обусловлена
афинностью
основного
апротинина в
кислых
протеогликанах.

В других
органах
концентрация
препарата в
основном не
отличалась
от
содержания в
сыворотке
крови.
Наименьшая
концентрация
препарата
наблюдалась
в головном
мозге; апротинин
практически
не поступал в
спинномозговую
жидкость.

Лишь
небольшое
количество
апротинина
проникает
через
плацентарный
барьер. Плацента
не может
считаться
полностью непроницаемой
для апротинина,
однако
скорость проникание крайне
низкая.

Проникновение
апротинина в
грудное молоко
не
исследовалось.

Метаболизм,
элиминация и
экскреция.

Молекула
апротинина в
почках под
действием
лизосомальных
ферментов
расщепляется
на более короткие
пептиды или
аминокислоты.
У человека с
мочой
экскретируется
менее 5 % от введенной
дозы
апротинина.
После
внутривенного
введения
здоровым
добровольцам
апротинина с
меткой 131I от 25 %
до 40 %
обозначенного
вещества
выделяются в
течение

48 часов с
мочой в форме
метаболитов.
Эти метаболиты
не имели
никакой ингибирующей
активности
относительно
ферментов.

Данных
относительно
применения
препарата
пациентам с
терминальной
стадией нарушения
функции
почек еще
нет, однако у
пациентов с
нарушением
функций почек
не
наблюдалось
клинически
значимых фармакокинетических
изменений
или очевидных
побочных
эффектов. В
связи с этим
специальной
коррекции
дозы в таких
случаях не нужно.

Клинические
характеристики.

Показания.

Апротинин
показан для
профилактики
с целью снижения
послеоперационной
кровопотери
и потребности
в
гемотрансфузии
у взрослых пациентов,
которые
имеют
высокий риск
больших
кровопотерь
при
проведении
изолированного
сердечно-легочного
шунтирования
(т.е.
шунтирование
коронарных
артерий,
которое не
комбинируется
с другими
сердечно-сосудистыми
вмешательствами).

Противопоказания.

Гиперчувствительность
к
действующему
веществу
(белок
крупного
рогатого
скота) или к
любому из
вспомогательных
веществ,
диссеминированное
внутрисосудистое
свертывание
крови
(ДВС-синдром).
У пациентов,
у которых
есть
специфические
антитела ІgG  к
апротинину,
при лечении
апротинином
наблюдается
повышенный
риск анафилаксии.
В связи с
этим терапия
апротинином
таким
пациентам
противопоказана.

В
случае, если
проведение
тестирования
на специфические
антитела ІgG к  апротинину
перед
началом
лечения
невозможно,
но предполагается,
что пациент
получал
лечение апротинином
в течение
предыдущих 12
месяцев, введение
апротинина
противопоказано.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Препарат
не следует
смешивать с
другими лекарственными
средствами, в
том числе с

бета-лактамными
антибиотиками
(несовместимы).
Запрещается
введение
препарата
вместе с
растворами,
которые содержат
декстран, с
кортикостероидами,
растворами
для
парентерального
питания, содержащими
аминокислоты
и липиды.

В
зависимости
от дозы
Контривен
снижает активность
стрептокиназы
и урокиназы.
Может
подавлять
активность
неспецифической
холинэстеразы
сыворотки
крови. У
больных со
сниженной
активностью
неспецифической
холинэстеразы
при одновременном
применении
апротинина и
суксаметония
возможно
возникновение
апноэ, что
обусловлено
мышечной
релаксацией.

Апротинин
ингибирует
действие
тромболитических
препаратов, в
том числе
стрептокиназы,
урокиназы и
альтеплазы
(р-ТАП =
рекомбинантный
тканевый активатор
плазиминогена),
причем
эффект ингибирования
зависит от
дозы
препарата.
При необходимости
можно
разводить в 0,9 %
растворе
натрия
хлорида или
минимум в 500 мл 5
% раствора
глюкозы.
Препарат,
растворенный
в глюкозе,
следует
применять в
пределах 4
часов.

Введение
препарата в
гепаринизированную
кровь
увеличивает
время
свертывания
цельной
крови.

Применение
апротинина
может привести
к нарушению
функции
почек ,
особенно у пациентов
с уже
существующим
нарушением функций
почек.
Применение
аминогликозидов
также
увеличивает
риск
развития
нарушения
функции
почек.

Особенности
применения.

Апротинин не
следует
использовать
при
проведении
аортокоронарного
шунтирования (АКШ)
вместе с
другими
сердечно-сосудистыми
операциями,
поскольку
соотношение
»польза/риск»
использования
апротинина
при
проведении других
сердечно-сосудистых
операций не установлено.

Лечение
апротинином
может
сопровождаться
нарушением
функций
почек,
особенно у пациентов,
у которых уже
есть
поражение
почек. У пациентов,
которым
проводилась
операция аорто-коронарного
шунтирования,
было показано,
что в группе,
которая
получала
апротинин,
наблюдалось
повышение
уровня креатинина
в сыворотке
крови на 0,5
мг/дл по
сравнению с
нормальным
значением
(см. раздел
«Фармакодинамика»).
Соответственно,
перед назначением
апротинина
пациентам с
нарушением функции
почек или
тем, которые
имеют риск поражения
почек
(например,
при
одновременном
лечении
аминогликозидами)
необходима тщательная
оценка
соотношения
пользы и
риска.

Апротинин
необходимо с
осторожностью
применять
пациентам с
атопическим
дерматитом,
потому что
могут
возникать
псевдоаллергические
реакции.

При
применении
апротинина
необходима
тщательная
оценка
соотношения
пользы и риска,
особенно у
пациентов,
которые
ранее уже применяли
апротинин (в
том числе
фибриновый
пломбировочный
материал
содержит апротинин),
поскольку у
них может
развиться аллергическая
реакция (см.
раздел
«Побочные реакции»).
Хотя в
большинстве
случаев анафилаксия
развивается
после
введения
допустимой
дозы в
течение 12
месяцев, есть
отдельные сообщения
о случаях,
когда
анафилактическая
реакция
возникла при
повторной
экспозиции
через 12
месяцев. При
проведении
терапии
апротинином
необходимо
иметь в
наличии средства
экстренной
помощи для
лечения
аллергических
и
анафилактических
реакций.

Всем
пациентам,
которые
получают
лечение апротинином,
необходимо
сначала
ввести тестовую
дозу, для
того чтобы
оценить
наличие
склонности к
аллергическим
реакциям (см.
раздел
«Способ применения
и дозы»).
Тестовую
дозу следует вводить
пациенту в
операционной.

Антагонисты
H1 и H2 можно
вводить за 15
минут до
проведения
теста с
апротинином.

Тестовая
доза
апротинина
для всех
пациентов
должна
составлять 1
миллилитр (10000
КИЕД), после
чего необходимо
наблюдать за
пациентом в
течение, как
минимум, 10
минут, прежде
чем ввести нагрузочную
дозу (см.
раздел
«Способ
применения и
дозы»).

Однако
даже,
несмотря на
отсутствие
осложнений в
период после
введения
начальной дозы

1 мл,
терапевтическая
доза
апротинина
может
вызвать
анафилактическую
реакцию. В
случае если
развивается
анафилактическая
реакция,
инфузию
апротинина
следует
прекратить и
принять
необходимые
экстренные
меры.

В связи с
возможностью
развития
реакций гиперчувствительности
(см. раздел «Побочные
реакции»),
перед
началом
применения
препарата
необходимо
тщательно
оценить
соотношение
пользы и
риска у
каждого пациента,
который уже
получал
лечение апротинином
(см. раздел
«Побочные
реакции»).

В случае,
если
известно, что
пациент уже
получал или
мог получать
повторное
лечение
апротинином,
рекомендуется
придерживаться
мер предосторожности.
Как указано в
разделе «Способ
применения и
дозы», всех
пациентов, как
минимум, за 10
минут до
введения
начальной
дозы следует
вводить
тестовую
дозу апротинина
в объеме 1
миллилитр (10000
КИЕД). Кроме
того, за 15 минут
до введения
тестовой
дозы
препарата можно
ввести
антагонист H1
(например,
клемастин) и
антагонист H2
(например,
циметидин).
При
необходимости
для лечения
аллергической
(анафилактической)
реакции следует
использовать
стандартные
меры экстренной
помощи.

Не следует,
однако,
забывать о
том, что терапевтическая
доза может
вызвать
аллергическую
реакцию, даже
если пациент
хорошо перенес
введение
первичной
1-миллилитровой
тестовой
дозы, не
понеся при
этом никаких
нежелательных
симптомов.
Если это произошло,
инфузию
апротинина
следует немедленно
прекратить и
приступить к
проведению
стандартных
мер
экстренной
помощи для
лечения
анафилактической
реакции.

У
пациентов,
получавших
апротинин,
отмечено
повышение
частоты
развития
нарушения
функции
почек и летальности,
по сравнению
со
сравнительной
по возрасту
контрольной
группой,
которая
характеризовалась
аналогичным
медицинским
анамнезом и в
которой
также
проводились
операции на
грудном
отделе аорты
в условиях
искусственного
кровообращения
с остановкой
кровообращения
на фоне
глубокой
гипотермии. В
таких
случаях
апротинин
можно
назначать
только с
крайней
осторожностью.
Необходимо
проводить
соответствующее
антикоагулянтное
лечения
гепарином.

Проведение
мониторинга  лабораторних
показателей
антикоагуляции
при
проведении
аортокоронарного
шунтирования.

Использование
апротитина
не снижает
количества
необходимого
гепарина,
поэтому
очень важно,
что бы
адекватная
антикоагулянтная
активность, обусловленная
использованием
гепарина,
поддерживалась
во время
терапии
апротинином.
У пациэнтов,
которые
получали
лечение
апротинином,
во время
проведения
операции и на
протяжении
нескольких
часов после
операции
ожидается
повышение
частичного
тромбопластинового
времени (ЧТВ)
и
целит-активированного
времени
свертывания
крови(целит-АВС).

Поэтому
показатель
частичного
тромбопластинового
времени(ЧТВ)
не следует
использовать
для контроля
поддержания
адекватной
антикоагулянтной
активности с
помощью гепарина.
У пациэнтов,
которые
подлежат
операции аортокоронарного
шунтирования
с использованием
апротинина,
для
поддержания
адекватной
антикоагулянтной
активности
рекомендуется
использовать
один из трех
методов: Активированное
время
свертываемости
крови(АВС),
введение
фиксированных
доз гепарина,
либо титрирование
доз гепарина.

При
использовании
активированного
времени
свертываемости
(АВС) для
поддержания
адекватной
антикоагулянтной
активности, минимальная
рекомендуемая
продолжительность

АВС
теста с
целитом-750 с
или АВС теста
с коалином-480 с
в присутствии
апротинина,
независимо
от эффектов
гемодилюции
и гипотермии.

Дополнительные
замечания
относительно
применения
препарата в
условиях
искусственного
кровообращения.

Для
поддержания
адекватной
антикоагулянтной
активности
на фоне
искусственного
кровообращения
при
одновременном
применении
апротинина
рекомендуется
использование
любого из
следующих
методов:

1.
Активированное
время
свертывания
(АЧС):
АЧС не может
рассматриваться
как
стандартный
тест на
коагуляцию;
интерпретация
результатов
этого теста
зависит от присутствия
апротинина.
Кроме того,
на результаты
теста влияют
различия,
связанные с
разведением,
и
температура,
которая используется
в условиях
искусственного
кровообращения.
Показано, что
влияние
апротинина
выражено в
меньшей
степени по
каолиновому
АЧС, по
сравнению с
АЧС с
использованием
диатомовой
земли (целита).
Несмотря на
разнообразие
протоколов,
рекомендуется
проводить
750-секундный
тест АЧС с
использованием
диатомовой земли
или
480-секундный
тест АЧС с
использованием
каолина в
присутствии
апротинина,
независимо
от степени
гемодилюции
и гипотермии.
За
консультацией
по
интерпретации
результатов
анализа в
присутствии
апротинина
необходимо
обратиться к
производителю
реактивов
для
АЧЗ-теста.

2.
Введение
постоянных
дозировок
гепарина:
стандартная
нагрузочная
доза
гепарина,
вводимого в
катетеризации
сердца, а
также
количество
гепарина, которое
добавляется
к раствору
первичного заполнения
аппарата
искусственного
кровообращения,
должны
составлять
не менее 350 МЕ/кг.
Дополнительная
доза
гепарина
определяется
с учетом
массы тела
пациента и
длительности
вмешательства
в условиях
искусственного
кровообращения.

3.
Титрование
гепарин/протамин: на
результаты
применения
этого метода
не влияет
присутствие
апротинина,
поэтому он
является
приемлемым
для
измерения
уровня гепарина.
Взаимосвязь
между дозой
гепарина и
ответом на
нее следует
оценивать с
помощью
титрования
протамина
перед
введением
апротинина
(для
определения
нагрузочной
дозы
гепарина).

Дополнительное
количество
гепарина можно
вводить с
учетом
концентрации
гепарина,
которая
измерена с
помощью
титрования с
протамином.
Концентрация
гепарина в условиях
искусственного
кровообращения
не должна
снижаться
ниже уровня 2,7
Ед/мл (2 мг/кг)
или ниже
дозы, которая
определена
при тестировании
зависимости
ответа от
дозы гепарина,
который
проводился
до введения
апротинина.

После
окончания
искусственного
кровообращения,
если пациент
получал
инъекции апротинина,
гепарин
следует
нейтрализовать
введением
протамина.
Количество
протамина
следует
рассчитывать,
исходя из
фиксированного
соотношения,
которое
определяется
количеством
введенного
гепарина или
рассчитывается
с помощью
метода
титрования с
протамина.

Важно:
применение
апротинина
не означает,
что потребность
в гепарине
снижается;
апротинин
нельзя
применять
как
гепарин-сберегающее
средство.

Это
лекарственное
средство
содержит менее
1 ммоль (8,5 мг)/1 мл
натрия и (42,5 мг)/5
мл натрия, то есть
практически
не содержит
натрия.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Адекватных
и хорошо
контролируемых
исследований
у беременных
женщин не
проводилось.  Результаты
исследований
на животных
не указывают
на наличие
тератогенного
или ембриотоксического
эффекта
апротинина.
Апротинин
противопоказан
в І триместре
беременности, и его
не следует
применять во
II и III триместрах
беременности,
за
исключением
тех случаев,
когда
потенциальная
польза
превышает
ожидаемый
риск. В
случае
развития
серьезных
нежелательных
реакций
(таких как
анафилактические
реакции,
остановка
сердца) и во
время их
лечения при
оценке риска
и пользы следует
принимать во
внимание
потенциальную
опасность для
плода
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Неизвестно,
экскретируется
ли апротинин в
грудное
молоко.
Информация о
применении Контривена
в период
грудного
вскармливания
отсутствует.
Однако,
поскольку
апротинин не
является
биодоступным
при
пероральном
приеме, любое
количество
препарата,
попавшего в
грудное
молоко, не
будет влиять
на организм
ребенка.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или работе с
другими
механизмами.

Препарат
можно
применять
только в
условиях
стационара.

Способ
применения и
дозы.

Перед
началом
введения
препарата у
всех
пациентов
необходимо
провести
тест на
специфические
антитела IgG  к
апротинину
(см. раздел
«Противопоказания»).
Для взрослых
пациентов
рекомендуются
следующие
дозировки
препарата:

Тест-доза

Из-за
риска
развития
аллергической
(анафилактической)
реакции всем
пациентам
следует ввести
внутривенно
10000 КИЕД
(калликреин ингибирующих
единиц)
апротинина (1
мл) как
минимум за 10
минут до
введения
начальной
дозы. Если
начальная
доза 1 мл не
вызывала
аллергической
реакции, то
можно ввести
терапевтическую
дозу.

Антагонисты
H1 и H2 можно
вводить за 15
минут до
проведения
теста с
апротинином.
Необходимо
иметь в наличии
оборудование
для
проведения
стандартного
срочного
лечения
анафилактических
и аллергических
реакций.

Во время
операций на
открытом
сердце (с аппаратом
искусственного
кровообращения)
для снижения
кровопотери
и
потребности
в гемотрансфузии:

После
введения в
наркоз (но до
проведения стернотомии)
рекомендуется
ввести
нагрузочную
дозу от 1000000 до 2000000
КИЕД путем
медленной
внутривенной
инъекции или
инфузии в
течение 20–30
минут. Следующие
1 000 000–2 000 000 КІОД
следует
вводить
после
включения аппарата
искусственного
кровообращения.
С целью избежания
физической
несовместимости
апротинина и
гепарина,
который
добавляется
к раствору
первичного
заполнения
насоса, каждый
препарат
следует
добавлять к
раствору первичного
заполнения
насоса в
процессе рециркуляции,
для того
чтобы
обеспечить достаточное
разведение
обоих
препаратов
до того, как
они смешиваются
друг с
другом. После
начальной болюсной
инфузии в
высокой дозе
следует вводить
от 250000 до 500000 КИЕД
на час путем
непрерывной
инфузии до
окончания
операции.

В
целом общее
количество
апротинина,
введенного в
течение
лечебного
цикла, не
должно превышать
6000000 КИЕД.

Апротинин
для
внутривенного
введения следует
вводить
через
центральный
венозный
катетер,
который не
следует
использовать
для введения
любого
другого
лекарственного
препарата.

Препарат
можно
вводить
только
пациентам,
которые
находятся в
положении
лежа;
введение
следует проводить
медленно
(максимальная
скорость – от
5 до 10 мл в
минуту) путем
внутривенной
инъекции или
краткосрочной
инфузии.

Пациентам
с нарушением
функции
почек: согласно
накопленного
к настоящему
времени
клинического
опыта,
коррекция
дозы не
нужна.

Применение
пациентам
пожилого
возраста:
согласно
имеющегося
на сегодня
клинического
опыта,
пациентам
пожилого
возраста нет
необходимости
изменять
режим
дозирования.

Нельзя
применять препарат,
если
обнаружено
помутнение
содержимого
ампулы или
флакона.
После
открытия
ампулы или
флакона
раствор
необходимо
немедленно
применить.

Дети.
Эффективность
и безопасность
применения
лекарственного
средства для
детей не
установлены.

Передозировка.
Симптомы
передозировки
или
интоксикации
не описаны.
Специфического
антидота не существует.
Рекомендуется
проведение
симптоматического
лечения.

Побочные
реакции.

У
пациентов,
которые
получают
апротинин впервые,
развитие
аллергических
или анафилактических
реакций
маловероятно. В
случае
повторного
введения
частота
развития
аллергических
(анафилактических)
реакций
может
достигать 5 %.
При ретроспективном
анализе
аллергических
(анафилактических)
реакций было
показано, что
их частота
повышается в
случае, если
повторное
введение
имеет место в
течение 6 месяцев
после
первичного
лечения
(частота составляет
5 % при повторном
введении
в течение 6
месяцев и 0,9 %
при повторном введении
после
окончания 6
месяцев).
Кроме того,
при ретроспективном
анализе было
показано, что
частота
тяжелых
анафилактических
реакций
дополнительно
увеличивается
у пациентов,
в течение 6
месяцев
получавших
апротинин
более 2 раз.
Даже в
случае, если
пациент
хорошо
перенес
повторное
лечение
апротинином,
следующее
введение
может
вызвать тяжелую
аллергическую
реакцию или,
в крайне
редких случаях,
анафилактический
шок с
летальным
исходом.

Симптомы
аллергических
или
анафилактических
реакций:

со
стороны
сердечно-сосудистой
системы:
артериальная
гипотензия,
ускоренный
пульс,
нарушение
сердечного
ритма,
посинение
губ;

со
стороны
пищеварительной
системы:
тошнота;

со
стороны
дыхательной
системы:
бронхиальная
астма
(бронхоспазм);

со
стороны кожи
и ее
придатков:
зуд,
крапивница,
кожная сыпь,
бледность
кожи;

Психические
расстройства:
психозы,
галлюцинации,
помутнение
рассудка;

другие:
отдышка,
обильное
потовыделение.

Если
аллергическая
реакция
развивается во
время
инъекции или
инфузии, то
введение лекарственного
средства
необходимо
немедленно
прекратить.
Следует
использовать
стандартные
меры экстренной
помощи, в том
числе  введение
адреналина,
кортикостероидов,
инфузионную
терапию.

Сердечно-сосудистая
система.

У
пациентов,
которым
проводилась
операция
аортокоронарного
шунтирования,
не было
выявлено существенных
различий по
количеству
случаев
инфаркта
миокарда по
сравнению с
группой плацебо.В
некоторых
исследованиях
наблюдалась
тенденция к
увеличению
частоты
инфаркта
миокарда при
введении
апротинина,в
том время как
в других исследованиях,наоборот,отмечено
снижение
числа
случаев
инфаркта
миокарда.

Поскольку
заданием
вышезазначенных
исследований
не было
выявления
отличий в
частоте
развития инфаркта
миокарда,
повышения
вероятности
развития
клинически
значимых
побочных эффектов
не может быть
статистически
достоверно
исключено.

В
исследовании,
в котором у
пациентов проводилась
первая
операция
аортокоронарного
шунтирования,
риск
окклюзии
трансплантата
оказался
выше у
пациентов,
получавших
апротинин, по
сравнению с
группой плацебо.
Как было
показано при
повторном
анализе, в
одном из этих
центров
проводилась
неадекватная
гепаринизация,
а в другом
использовался
неодобренный
метод
консервирования
трансплантатов.
Кроме
замечаний,
касающихся гепаринизации
(см. раздел
«Особенности
применения»),
следует
указать на
абсолютную неприемлемость
практики
отбора
образцов крови
для тестирования
с основной
внутривенной
системы, что
использовалась
для введения
апротинина. С
учетом этих
факторов,
между
отдельными
лечебными
группами не
было
выявлено различий
по частоте
возникновения
инфаркта
миокарда или
по
показателю
летальности.

В
пределах групп по
частоте  нежелательные
реакции
указаны в порядке
снижения
тяжести.

Клиническое
описание

Часто

от > 1 % до < 10 %

Нечасто

от > 0,1 % до

< 1
%

Единичные

от > 0,01 % до < 0,1 %

Очень
редко

< 0,01 %

Системные
нарушения и
реакции в
месте введения

Реакции
в месте
введения.

Реакции,
которые
возникли в
месте
инъекции
или инфузии.

(Тромбо)флебит
в месте
инфузии.

Со
стороны
сердца

Нарушения
со стороны
миокарда.

Инфаркт
миокарда.

Ишемия
миокарда.

Окклюзия/тромбоз
коронарных
артерий.

Перикардиальный
выпот.

Перикардиальный
выпот.

Со
стороны
сосудов

Эмболии
и тромбозы.

Тромбоз.

Артериальный
тромбоз (и
его формы,
характерные
для
жизненно
важных
органов,
например,
почек,
лёгких,
головного
мозга).

Тромбоэмболия
лёгочной
артерии.

Со
стороны
системы
крови и
лимфатической
системы

Нарушения
сворачивания
крови.

Диссеминиро-ванное
внутрисосудис-

тое
сворачивание
(ДВС).

Коагулопатия.

Со
стороны
иммунной
системы

Острые
реакции
гиперчувствительности.

Аллергические
реакции.

Анафилактичес-

кие/анафилактоидные
реакции.

Анафилактичес-

кий шок (
потенциально
угрожающий
жизни).

Со
стороны
почек и
мочеиспускательной
системы

Нарушение
функций
почек.

Нарушение
функций
почек.
Острая
почечная недостаточность.

Некроз
почечных
канальцев.

Олигурия.

Следующие
дополнительные
побочные
реакции, которые были
выявлены в
пострегистрационный  период
при
применении
апротинина:
гиперемия
кожи,
ощущение
жара,
тахикардия,
слабость,
озноб,
гипертермия,
головокружение,
рвота, зуд, ангионевротический
отек.

Срок
годности.
2 года.

Условия
хранения. В
оригинальной
упаковке для
защиты от действия
света при температуре
не выше 25 оС .
Хранить в
недоступном
для детей
месте.

Несовместимость.

Апротинин
следует считать
практически
несовместимым с
другими лекарственными
средствами.
Лекарственное
средство  нельзя
вводить в
смешанных
инфузиях.
Из-за
химической
несовместимости
нельзя
применять
одновременно
с кортикостероидами,
с
питательными
растворами,
которые
содержат
аминокислоты
и жиры.

Упаковка. По 1 мл в
ампулах № 10 (5×2) в блистерах в
пачке с
картона, по 5 мл в
ампулах № 5 (5×1) в
блистерах в
пачке с
картона. По
50 мл во
флаконах №1 в
пачке с
картона.

Категория
отпуска.  По
рецепту.

Производитель.
ООО «ФЗ
«БИОФАРМА»,
Украина.

Местонахождения
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина,
09100, Киевская
область, г.
Белая Церковь,
ул. Киевская, 37.