ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

СОННАТ®

(SONNAT®)

Склад:

діюча
речовина: zopiclone;

1 таблетка
містить
зопіклону у
перерахуванні
на 100 % речовину 7,5 мг;

допоміжні
речовини: повідон;
тальк;
лактоза,
моногідрат (таблеттоза-80);
целюлоза
мікрокристалічна;
кальцію стеарат;
суміш для
покриття «Opadry II
Yellow» 33G22507
(триацетин;
гіпромелоза;
лактоза,
моногідрат;
титану
діоксид (Е 171);
поліетиленгліколь;
оксид заліза
жовтий (Е 172)).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
кремувато-жовтого
кольору,
круглої форми
з двоопуклою
поверхнею, з відтиском
«КМП» з
одного боку
таблетки. На
поперечному
розламі
видно ядро
білого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Снодійні
та
седативні
препарати.
Зопіклон.

Код АТХ N05С F01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Зопіклон
належить до
групи
циклопіролонів
та
споріднений
з
фармацевтичним
класом
бензодіазепінів.
Фармакодинамічні
ефекти
зопіклону є
якісно
подібними до
ефектів
інших сполук
цього класу:
міорелаксант,
анксіолітик,
заспокійливий
та снодійний агент,
протисудомний
засіб,
амнестик
(спричиняє
порушення
пам’яті).

Ці
ефекти
зумовлені
тим, що він
діє як специфічний
агоніст
рецепторів,
які належать
до
макромолекулярного
рецепторного
комплексу ГАМК-омега у
центральній
нервовій
системі  (які
називаються
BZ1 та BZ2 і модулюють
відкриття
каналів для
іонів хлору).

Було
встановлено,
що у людини
зопіклон продовжує
тривалість
сну, поліпшує
його якість
та зменшує
частоту
нічних та
ранніх пробуджень.
Цей вплив
зумовлений
характерними
електроенцефалографічними
характеристиками,
які
відрізняються
від тих, що
притаманні для
дії
бензодіазепінів.
Полісомнографічні
дослідження
показують,
що
зопіклон
зменшує
тривалість
стадії I та
збільшує
тривалість
стадії II сну,
підтримує
або подовжує
стадії
глибокого
сну (III та IV) та
підтримує
стадію
парадоксального
сну, або
стадію «швидких
рухів очей»
(ШРО).

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Зопіклон
швидко
абсорбується:
пікові плазмові
концентрації
досягаються
через 1,5-2 години
та
становлять  30, 60 та 115
нг/мл після
введення 3,75 мг,
7,5 мг та      15 мг
відповідно.
Біодоступність
становить близько
80 %.

На
абсорбцію не
впливає час застосування
препарату,
багатократність
прийому і
стать
пацієнта.

Розподіл.
Зопіклон
дуже швидко
розподіляється
із судинного
русла.
Зв’язування
з білками плазми
крові є
невеликим
(близько 45 %); зв’язування ненасичуване.
Ризик
лікарських
взаємодій
внаслідок заміщення
на місці
зв’язування
з білком  дуже
низький.

Зменшення
концентрації
у плазмі
крові в
інтервалі
доз від 3,75 мг до
15 мг не
залежить від
дози. Період
напіввиведення
становить
приблизно 5
годин.

Бензодіазепіни
та
споріднені з
ними сполуки
проникають
через
гематоенцефалічний
бар’єр та
плаценту та
екскретуються
у грудне
молоко. При
грудному вигодовуванні
фармакокінетичні
профілі
зопіклону в
молоці та
плазмі крові
матері є
подібними.
Оціночний
відсоток дози,
який
споживається
при цьому
немовлям, не
перевищує 0,2 %
дози,
отриманої
матір’ю за 24 години.

Метаболізм. У
печінці
відбувається
інтенсивний
метаболізм
зопіклону.
Два основних
метаболіти −
це N-оксид  (є фармакологічно
активним у
тварин) та N-деметильоване
похідне
(фармакологічно
неактивне у
тварин).
Видимі
періоди
їхнього напіввиведення,
визначені у
дослідженнях
виведення із
сечею,
становлять
приблизно 4,5
та 7,5 години
відповідно.
Це
узгоджується
з тим фактом,
що після
отримання
повторних
доз (15 мг) протягом
14 днів не
спостерігається
значної їх кумуляції.
Під час
досліджень
не відзначалося
підвищення
ферментативної
активності у
тварин,
навіть при
введенні
високих доз.

Виведення.
Низькі
показники  ниркового
кліренсу
незміненого
зопіклону  (в
середньому 8,4
мл/хв)
порівняно з
плазмовим
кліренсом (232
мл/хв)
свідчать, що
зопіклон
виводиться з
організму
головним
чином у формі
метаболітів.
Приблизно 80 % речовини
виводиться
нирками  у
вигляді
вільних
метаболітів
(N-оксид  та  N-деметильоване
похідне),  а
близько  16 % − з
фекаліями.

Групи
пацієнтів
особливого
ризику.

Пацієнти
літнього  віку.  Незважаючи
на те, що
печінковий
метаболізм  дещо
знижений, а
середній
період напіввиведення
становить 7
годин, під час
численних
досліджень
не було
виявлено
кумуляції
зопіклону в
плазмі після
повторних
введень.

Пацієнти
з нирковою
недостатністю. При
тривалому
застосуванні
препарату не
відмічалося
кумуляції
зопіклону та
його метаболітів.
Зопіклон
проникає
крізь діалізні
мембрани. При
лікуванні
передозування
гемодіаліз
не є
доцільним,
оскільки
зопіклон має
великий
об’єм
розподілу.

Хворі
на цироз
печінки. Плазмовий
кліренс
зопіклону
значно знижується
через
уповільнене
деметилювання,
тому для цих
пацієнтів
потрібна
корекція
дозування.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Тяжкі
розлади сну:
ситуативне
та тимчасове
безсоння.

Протипоказання.

Препарат
ніколи
не слід
застосовувати
пацієнтам з:

-
підвищеною
чутливістю до
зопіклону
або до
будь-якої з допоміжних
речовин
препарату;

-
тяжкою
дихальною
недостатністю;

-
синдромом
апное уві
сні;

-
тяжкою,
гострою або
хронічною
печінковою недостатністю
(через
ризик
виникнення
енцефалопатії);

-
міастенією;

-
вродженою
галактоземією;
синдромом
мальабсорбції
глюкози/галактози
або дефіцитом
лактази (через
вміст у
препараті
лактози).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Небажані
комбінації.

Алкоголь
потенціює
седативний
ефект
бензодіазепінів
та
споріднених
з ними
речовин.
Внаслідок
зниження
концентрації
уваги
керувати
транспортним
засобом та
працювати з
механізмами
може бути
небезпечно.

Пацієнтам
слід уникати
вживання
алкогольних
напоїв або
приймання
ліків, які
містять
алкоголь.

Комбінації,
які
потребують
вжиття
запобіжних
заходів.

Рифампіцин.
Зниження
концентрації
у плазмі крові
та зменшення
ефективності
зопіклону
внаслідок
посилення
його
метаболізму
у печінці.
Необхідний
моніторинг
клінічного
стану пацієнта.
У разі
необхідності
може бути
призначений
інший
снодійний
засіб.

Комбінації,
які слід
брати до
уваги.

Інші засоби,
що пригнічують
активність
центральної
нервової
системи: похідні
морфіну
(аналгетики,
протикашльові
засоби та
препарати
для замісної
терапії при
лікуванні
наркотичної
залежності, окрім
бупренорфіну),
нейролептики,
барбітурати,
анксіолітики,
інші
снодійні,
седативні
антидепресанти,
седативні
Н1-антигістамінні
засоби, антигіпертензивні
засоби
центральної дії,
баклофен,
талідомід,
пізотифен.
Посилення
пригнічення
активності
ЦНС.
Внаслідок
зниження
концентрації
уваги керувати
транспортним
засобом та
працювати з
механізмами
може бути
небезпечно.
Крім того, при
одночасному
застосуванні
зопіклону з похідними
морфіну
(аналгетики,
протикашльові
засоби та
препарати
для замісної
терапії при
лікуванні
наркотичної
залежності)
та
барбітуратами
збільшується
ризик пригнічення
дихання, яке
у разі
передозування
може бути летальним.

Бупренорфін. При
застосуванні
бупренорфіну
в якості замісної
терапії при
лікуванні
наркотичної
залежності
підвищується
ризик пригнічення
дихання, яке
потенційно
може бути
летальним.
Необхідно
ретельно зважити
ризик/користь
застосування
цієї комбінації.
Пацієнтів
слід
попередити
про необхідність
суворо
дотримуватися
доз, призначених
лікарем.

Клозапін.
Підвищений
ризик
розвитку
колапсу із
зупинкою
дихання
та/або
зупинкою
серця.

Кларитроміцин,
еритроміцин, телітроміцин.
Незначне
посилення
седативних
ефектів зопіклону.

Кетоконазол,
ітраконазол,
вориконазол.
Незначне
посилення
седативних
ефектів зопіклону.

Нелфінавір,
ритонавір.
Незначне
посилення
седативних
ефектів зопіклону.

Особливості
застосування.

Застереження. Цей
лікарський
засіб
містить
лактозу. Він не
рекомендується
пацієнтам з
непереносимістю
лактози.

Звикання
до препарату. При
застосуванні
бензодіазепінів
або
споріднених
до них
речовин протягом
декількох
тижнів їх седативний та
снодійний
ефекти можуть
поступово
слабшати,
незважаючи
на те, що доза
залишається
незмінною.

У
пацієнтів, у
яких період
лікування
препаратом
Соннат® не
перевищував 4
тижні,
спостерігалася
відсутність
вираженого
звикання до
препарату.

Залежність
до препарату.
Лікування
бензодіазепінами
та
спорідненими
до них речовинами,
особливо
тривале, може
призводити
до фізичної та
психологічної
фармакозалежності.

Розвитку
залежності
сприяють
декілька факторів:
тривалість
лікування,
доза, наявність
в анамнезі
залежності
до
лікарських засобів
або інших
речовин,
включаючи
алкоголь;
тривожність.

Залежність
може
розвиватися
при терапевтичних
дозах і/або у
пацієнтів
без специфічних
факторів
ризику.

У
виняткових
випадках
залежність
від зопіклону
спостерігалася
при
застосуванні
терапевтичних
доз.

Після
припинення
лікування
залежність
може
призводити
до появи
симптомів
відміни.

Деякі
з цих
симптомів
виникають
часто та можуть
бути
банальними:
безсоння,
головний біль,
надмірна
тривожність,
міалгія,
напруженість
м’язів і
дратівливість.

Інші
симптоми, які
виникають
дуже рідко:
збуджений
стан або навіть
сплутаність
свідомості,
парестезія
кінцівок,
підвищена
чутливість до
світла, шуму
і фізичного
контакту,
деперсоналізація,
дереалізація,
галюцинації
та судоми.

Симптоми
відміни
також
включають
тремор, відчуття
серцебиття,
тахікардію,
делірій,
нічні жахи,
роздратованість,
гіперакузію,
оніміння та
поколювання
у кінцівках.

Симптоми
відміни
можуть
розвиватися
через
декілька
днів після
припинення
лікування.
При
застосуванні
бензодіазепінів
короткої дії,
особливо у
високих
дозах,
симптоми
відміни можуть
виникнути
між двома
прийомами
доз.

Ризик
виникнення
лікарської
залежності може
зростати у
випадку
одночасного
застосування
декількох
бензодіазепінів
при лікуванні
тривожних
розладів або
порушень сну.

Також
відомі окремі
випадки
зловживання
препаратом.

Рикошетне
безсоння. Цей
минущий
ефект
«рикошету»
може проявлятися
як
загострення
безсоння, з
приводу якого
початково і
призначалося
лікування бензодіазепінами
або
спорідненими
до них
препаратами.

Амнезія
і порушена
психомоторна
функція.
Протягом
декількох
годин після
прийому таблетки
можуть
виникати
антероградна
амнезія і
порушення
психомоторної
функції. Щоб
знизити
ризик їх
розвитку,
пацієнт повинен
приймати
таблетку
безпосередньо
перед сном,
тобто вже у
ліжку (див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози») і
переконатися,
що умови є
максимально
сприятливими
для
декількох
годин
неперервного
сну (7-8 годин).

Поведінкові
розлади. У
деяких
пацієнтів
бензодіазепіни
та споріднені
до них
речовини
можуть
спричинити
синдром зміни
свідомості
(різного
ступеня) із
порушенням
пам’яті та
поведінки.

Можуть
розвиватися
такі
симптоми:

-
загострення
безсоння,
нічні жахи,
збуджений
стан,
нервозність;

-
марення,
галюцинації,
онейроїдний
стан, сплутаність
свідомості,
психозоподібні
симптоми;

-
психічна
загальмованість,
легка
збудливість;

-
ейфорія,
дратівливість;

-
антероградна
амнезія;

-
сугестивність
(навіюваність).

Ці
симптоми
можуть
супроводжуватися
розладами,
які є
потенційно
шкідливими
для пацієнта
чи інших
осіб:

-
аномальна
поведінка;

-
аутоагресія
чи агресія
стосовно
інших осіб,
особливо
якщо члени
родини або
друзі
намагаються
завадити
хворому
робити те, що
він бажає;

-
автоматична
поведінка з
подальшою
амнезією.

Поява
цих
симптомів
вимагає
припинення лікування.

Психотичні
зміни
поведінки
частіше виникають
у пацієнтів з
агресивною
поведінкою
та незвичайними
реакціями на
седативні
препарати,
бензодіазепіни,
вживання
алкоголю та
включають
також
деперсоналізацію,
неспокій,
гнів.

Препарат
впливає на
когнітивні
функції, а саме
– на
розумову
діяльність,
концентрацію
уваги. Ризик
виникнення
цих ускладнень
більш
виражений у
пацієнтів з
церебральними
порушеннями.

Деякі
пацієнти можуть
відчувати
неспокій,
тривожність
у денний час.

Сомнамбулізм
і пов’язана з
цим
поведінка. У
пацієнтів,
які
отримують
лікування
зопіклоном,
спостерігалися
епізоди
комплексної
поведінки,
такі як
керування
транспортом
уві сні
(наприклад,
керування
транспортним
засобом в той
час, коли
пацієнт
прийняв снодійно-седативний
препарат і
повністю не прокинувся),
після яких
він нічого не
пам’ятав. Хоча
порушення
поведінки,
пов’язані із
сомнамбулізмом,
можуть
виникати при
монотерапії
зопіклоном у
терапевтичних
дозах, одночасне
вживання
алкоголю та
прийом інших засобів,
які
пригнічують
центральну
нервову
систему,
підвищує
ризик
виникнення
такої
поведінки,
так само, як і
застосування
зопіклону в дозах,
що
перевищують
максимальну
рекомендовану
дозу.

Пацієнтам,
у яких
розвинулися
розлади, пов’язані
із
сомнамбулізмом,
рекомендується
припинити
прийом
зопіклону,
оскільки це може
бути
небезпечно
для самих
хворих та їх
оточення
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та розділ «Побічні
реакції»).

Ризик
акумуляції
лікарського
засобу.
Бензодіазепіни
та
споріднені
до них речовини
(так само, як і
будь-який
інший
лікарський
засіб)
залишаються
в організмі
протягом
часу, що дорівнює
приблизно 5
періодам
напіввиведення
(див. розділ
«Фармакокінетика»).

У
пацієнтів літнього
віку та
хворих з
порушеннями
функції печінки
період
напіввиведення
може бути
значно
довшим.

Після
застосування
повторних
доз зопіклон
або його
метаболіти досягають
стаціонарного
стану
набагато пізніше
та при більш
високому
рівні.

Ефективність
та безпеку
засобу можна
оцінювати
тільки при
досягненні
стаціонарного
стану.

Може
бути
необхідна
корекція
дози (див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Дані
клінічних
досліджень
зопіклону
свідчать про
відсутність акумуляції
у пацієнтів з
нирковою
недостатністю
(див. розділ
«Фармакокінетика»).

Пацієнти
літнього
віку. Слід проявляти
обережність
при
лікуванні
бензодіазепінами
чи спорідненими
до них
препаратами
пацієнтам
літнього
віку через
підвищений
ризик виникнення
поведінкових
розладів та
ризик розвитку
седативного
та/або
міорелаксантного
ефектів, що
може стати
причиною
падінь, які
часто мають
серйозні
наслідки для
цієї категорії
хворих.

Запобіжні
заходи при
застосуванні. Рекомендується
особлива
обережність
при
призначенні
пацієнтам,
які мають в
анамнезі
алкоголізм
чи інші види
залежності
від
лікарських
засобів або
інших речовин
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

Перед
призначенням
снодійного
засобу в усіх
випадках
безсоння
вимагається
проведення всебічної
оцінки та
усунення
першопричин
його
виникнення.

Безсоння
може бути
ознакою
фізичного
або психічного
розладу. У
разі, якщо
після короткого
періоду
лікування
безсоння зберігається
або
загострюється,
клінічний діагноз
слід оцінити
повторно.

Тривалість
лікування. Тривалість
лікування
пацієнта
повинна бути
встановлена
чітко за
показаннями,
залежно від
наявного у
нього виду
безсоння (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Депресія
– великий
депресивний
епізод. Оскільки
безсоння
може бути
симптомом депресії,
то депресію
потрібно
лікувати. Якщо
безсоння
зберігається,
клінічний
діагноз слід
оцінити
повторно.

У
пацієнтів з
великим
депресивним
епізодом
бензодіазепіни
та споріднені
до них
препарати не
слід
призначати у вигляді
монотерапії,
оскільки
вони не лікують
депресію, а
тому вона
продовжуватиме
розвиватися
далі,
супроводжуючись
незмінним чи
підвищеним
ризиком
суїциду.

Оскільки
у таких
пацієнтів
може
існувати
ризик
суїциду, то з
метою
зведення до
мінімуму
ризику умисного
передозування
у їх
розпорядженні
(виписана у
рецепті та
видана в
аптеці)
повинна знаходитися
найменша
кількість
таблеток
зопіклону.

Поступове
зниження
дози. Пацієнтам потрібно
чітко
пояснити, як
поступово
припинити
процес
лікування.

Окрім
необхідності
поступового
зниження
дозування,
пацієнтів
також
потрібно попередити
про ризик
виникнення
«рикошетного»
безсоння, щоб
звести до
мінімуму
розвиток
будь-якого
безсоння, яке
може
виникнути
через
симптоми,
спричинені припиненням
лікування,
навіть
поступовим.

Пацієнти
повинні бути
поінформовані
про можливий
дискомфорт
під час
періоду поступового
припинення
лікування.

Дихальна
недостатність. Призначаючи
бензодіазепіни
та споріднені
до них
препарати
пацієнтам з
дихальною недостатністю,
слід
пам’ятати
про їхню пригнічувальну
дію на
дихальний
центр (особливо
тому, що
тривожність
і неспокій
можуть бути
попереджувальними
ознаками дихальної
декомпенсації,
яка вимагає
переведення
хворого до
відділення
інтенсивної
терапії).

Пацієнти
похилого
віку –
ниркова
недостатність.
Хоча
після
тривалого
застосування
не було
виявлено
акумуляції
зопіклону,
цій групі
пацієнтів
рекомендується
призначати половину
звичайної
рекомендованої
дози в якості
застережного
заходу (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози» та
розділ
«Особливості
застосування»).

Слід
бути
обережними
при
призначені
пацієнтам з
депресіями.

Не
рекомендується
призначати
хворим із тяжкою
печінковою
недостатністю
та енцефалопатією.

Не рекомендується
призначати
на
початковому
етапі
лікування
психозів.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Дані
про
дослідження
на тваринах
свідчать про
відсутність
тератогенного
впливу зопіклону.
На даний час
існує
недостатньо
клінічних
даних щодо
ефекту під
час    I
триместру
вагітності.
За аналогією
зі спорідненими
продуктами
(бензодіазепіни):

-
може
спостерігатися
зменшення
рухової активності
і зміна
частоти
серцевих
скорочень у
плода при
прийомі
високих доз
зопіклону
під час II і/або
III триместру
вагітності;

-
при
застосуванні
бензодіазепінів
у кінці
вагітності,
навіть у
низьких
дозах, у
новонароджених
спостерігалися
ознаки абсорбції
препарату,
такі як
аксіальна
гіпотонія і
порушення
смоктання, і,
як наслідок, –
погане
набирання маси
тіла. Ці
ознаки є
оборотними,
але можуть зберігатися
від 1 до 3
тижнів,
залежно від
періоду
напіввиведення
призначеного
бензодіазепіну.
При прийомі
високих доз у
новонароджених
може
спостерігатися
оборотне
пригнічення
дихання або
апное і
гіпотермія.
Крім того, у
новонароджених
може
розвинутися синдром
відміни,
навіть у разі
відсутності
ознак
абсорбції
препарату. У новонароджених
він
характеризується,
зокрема,
такими
симптомами
як надмірна
збудливість,
неспокій і
тремор, які
спостерігалися
через деякий
час після
народження.
Час їх появи
залежить від
періоду
напіввиведення
лікарського
засобу і може
збільшувати
тривалість
напіввиведення.

З
урахуванням
цих даних в
якості міри
застереження
у період
вагітності,
незалежно
від
триместру,
бажано
уникати
застосування
зопіклону.
Якщо ж існує
необхідність
почати
лікування
зопіклоном у
період
вагітності,
необхідно
уникати
призначення
високих доз і
пам’ятати
про згадані
вище ефекти,
спостерігаючи
за
новонародженим.

Період
годування
груддю. У
період
годування
груддю зопіклон
застосовувати
не
рекомендується.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Слід
утримуватись
від
керування
транспортними
засобами та
роботи з
іншими
механізмами.
Пацієнтів,
які керують
транспортними
засобами та
працюють з
механізмами,
слід попередити
про ризик
виникнення
сонливості.

Комбіноване
застосування
зопіклону з
іншими
седативними
засобами не
рекомендовано
і має
враховуватися
при
керуванні
транспортним
засобом або
роботі з
іншими механізмами
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Ризик
погіршення
уваги ще
більше зростає,
якщо
тривалість
сну є
недостатньою.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.

Дозування.
Лікування
завжди слід
розпочинати
з найнижчої
ефективної
дози, не можна
перевищувати
максимальну
дозу. Препарат
слід
приймати
безпосередньо
перед сном!

Доза
препарату 3,75
мг
призначена
спеціально
для літніх
людей віком
понад 65 років
та осіб, які
належать до
груп
особливого
ризику.

Звичайні
дози:

-   дорослі
віком до 65
років: 1
таблетка (7,5 мг)
на добу;

-  пацієнти
віком
понад 65 років: 3,75 мг на
добу; дозу 7,5 мг (1
таблетка) можна
застосовувати
тільки у
виняткових
випадках;

- пацієнти
з порушенням
функції
печінки або з
хронічною
легеневою
недостатністю:
рекомендована
доза − 3,75 мг на
добу (див.
розділ
«Фармакокінетика»);

-  пацієнти
з нирковою
недостатністю:
лікування
потрібно
розпочинати
з дози 3,75 мг на
добу (див.
розділ
«Фармакокінетика»).

В усіх випадках
добова доза
препарату СоннатÒ
не повинна
перевищувати
7,5 мг.

Тривалість
лікування. Лікування
повинно бути
по
можливості
недовгочасним.
Тривалість
курсу
лікування не
повинна
перевищувати
4 тижнів,
включаючи
період
поступового
припинення
лікування
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнтам
слід
рекомендувати
приймати препарат
протягом:

-    у
випадку
ситуативного
безсоння − 2-5
діб
(наприклад,
під час
подорожі);

-       у
випадку
тимчасового
безсоння − 2-3
тижні (наприклад,
спричинене
серйозною
подією).

Іноді
може
виникнути
необхідність
збільшити
рекомендовану
тривалість
лікування. У такій
ситуації
слід
ретельно
оцінити стан
пацієнта.

У разі
призначення
препарату у
дозі менше 7,5
мг слід
застосовувати
препарати
зопіклону з
можливістю
такого
дозування.

Діти. Застосування
препарату
СоннатÒ дітям
не
досліджувалося,
тому він не
рекомендований
для цієї  групи
пацієнтів.

Передозування.

Передозування
може
загрожувати
життю, особливо
у разі
одночасного
передозування
декількома
депресантами
нервової
системи
(включаючи
алкоголь).

При прийомі
великої
кількості
зопіклону передозування
проявляється,
головним чином,
пригніченням
центральної
нервової системи,
що
призводить
до стану від
сонливості
до коми,
залежно від
отриманої
дози. Легке
передозування
проявляється
симптомами
сплутаності
свідомості
або
летаргією.

У більш
серйозних
випадках
спостерігалися
атаксія,
гіпотонія,
артеріальна
гіпотензія,
метгемоглобінемія,
пригнічення
дихання,
іноді –
летальний
наслідок.
Іншими факторами
ризику, які
можуть
посилити
симптоми
передозування,
є супутні
захворювання.

Якщо
пероральне
передозування
сталося менше
години тому,
у хворого
можна
викликати
блювоту; в
інших
випадках
слід
проводити промивання
шлунка із
захистом
дихальних шляхів.
Після цього
може бути
корисним введення
активованого
вугілля, щоб
зменшити
абсорбцію
препарату.

Рекомендується
ретельне
спостереження
за серцевою і
дихальною
функціями у
спеціалізованому
відділенні.

При
лікуванні
передозування
гемодіаліз не
є доцільним,
оскільки
зопіклон має
великий
об’єм
розподілу.

Для
діагностики
та/або
лікування
випадкового
або умисного
передозування
бензодіазепіном
може бути корисним
введення
флумазенілу.
Флумазеніл
має вплив,
протилежний
дії бензодіазепінів,
тому може спричинити
появу
неврологічних
розладів
(збудження,
неспокій,
судоми та
емоційну
лабільність),
особливо у
хворих на
епілепсію.

Побічні
реакції.

Побічні
ефекти
залежать від
дози та індивідуальної
чутливості
пацієнта.

Побічний
ефект, який
спостерігається
найчастіше, –
це гіркий
присмак у
роті.

Побічні
неврологічні
та психічні
ефекти (див.
розділ
«Особливості
застосування»):

-
антероградна
амнезія, яка
може
виникати  при
застосуванні
терапевтичних
доз. Ризик
зростає
пропорційно
до дози;

-
поведінкові
розлади,
змінена
свідомість, дратівливість,
марення, агресивність,
неспокійна
поведінка,
сомнамбулізм
(див. розділ
«Особливості
застосування»);

- фізична та
психологічна
залежність,
навіть при
застосуванні
терапевтичних
доз, із симптомами
відміни або
рикошетним
безсонням
після
припинення
лікування
(див. розділ
«Особливості
застосування»);

- відчуття
сп’яніння,
головний
біль, ейфорія,
тремор,
парестезії,
розлади
мовлення, м’язові
спазми,
запаморочення,
порушення
координації,
депресивні
настрої, у
виняткових
випадках –
атаксія;

-
сплутаність
свідомості,
дезорієнтація,
галюцинації,
знижена
увага чи
навіть
сонливість
(особливо у
пацієнтів
літнього
віку),
безсоння,
нічні
жахи,
напруження;

- порушення
лібідо.

З боку
серцево-судинної
системи: відчуття
серцебиття.

З
боку шкіри: висип
на шкірі,
свербіж, які
можуть бути
симптомами
гіперчутливості,
синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз/синдром
Лайелла,
мультиформна
еритема. У
разі
виникнення
симптомів
необхідно
припинити
застосування
препарату.

Системні
ефекти:
м’язова
гіпотонія,
астенія,
озноб,
підвищена
втомлюваність,
пітливість.

З боку
імунної
системи: кропив’янка,
ангіоневротичний
набряк,
анафілактичні
реакції.

З
боку органів
зору: диплопія,
амбліопія.

З
боку
дихальної
системи: диспное,
задишка.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту:
шлунково-кишкові
розлади:
обкладений
язик, неприємний
запах з рота,
диспепсія,
нудота,
сухість у
роті,
блювання,
діарея,
запор,
анорексія або
підвищений
апетит.

Відхилення
від норми
результатів
лабораторних
тестів: дуже
рідко −
підвищення
рівнів
трансаміназ
та/або рівнів
лужної
фосфатази, що
у поодиноких
випадках
може
спричинити
клінічну
картину
порушення
функції
печінки.

Обмін
речовин:
зменшення
маси тіла.

З
боку
скелетно-м’язової
системи:
важкість у
кінцівках,
м’язова слабкість.

У
пацієнтів
літнього
віку частіше
виникають
відчуття
серцебиття,
блювання,
анорексія, гіперсалівація,
збудження,
неспокій та
тремор.

Також
можуть
спостерігатися
гнів, порушення
поведінки,
пов’язані з
амнезією.

Про синдром
відміни
повідомлялося
при
припиненні
лікування
препаратом Соннат®
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Симптоми
синдрому
відміни
різноманітні
і включають
рикошетне
безсоння,
м’язовий
біль,
тривожність,
тремор,
підвищену
пітливість,
ажитацію,
сплутаність
свідомості, головний
біль,
відчуття
серцебиття,
тахікардію,
делірій,
нічні жахи,
дратівливість.
У тяжких
випадках
можуть
виникати
такі
симптоми: дереалізація,
деперсоналізація,
гіперакузія,
оніміння і
поколювання
у кінцівках,
підвищена
чутливість
до світла,
шуму і фізичного
контакту,
галюцинації.

Дуже
рідко можуть
виникнути
судоми.

Термін
придатності. 5 років.

Умови
зберігання. Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.
По
10 таблеток у
блістері, 1
або 3
блістери у
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
ПАТ
«Київмедпрепарат».

Місцезнаходження
виробника та його
адреса місця
провадження
діяльності.

Україна,
01032, м.
Київ, вул.
Саксаганського,
139.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

СОННАТÒ

(SONNAT®)

Состав:

действующее
вещество: zopiclone;

1
таблетка
содержит
зопиклона в пересчете
на 100 % вещество 7,5
мг;

вспомогательные
вещества: повидон;
тальк;
лактоза,
моногидрат
(таблеттоза-80);
целлюлоза
микрокристаллическая;
кальция
стеарат;
смесь для
покрытия «Opadry II
Yellow» 33G22507: (триацетин;
гипромеллоза;
лактоза,
моногидрат;
титана
диоксид          (Е
171);
полиэтиленгликоль;
оксид железа
желтый (Е 172)).

Лекарственная
форма.
Таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой.

Основные
физико-химические
свойства:
таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой, кремовато-желтого
цвета,
круглой
формы с двояковыпуклой
поверхностью,
с оттиском
«КМП» с одной
стороны
таблетки. На поперечном
разломе
видно ядро
белого цвета.

Фармакотерапевтическая
группа. Снотворные
и седативные препараты.
Зопиклон.

Код АТХ N05C F01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Зопиклон
относится к
группе
циклопирролонов
и является родственным
фармацевтическому
классу
бензодиазепинов.
Фармакодинамические
эффекты
зопиклона
качественно
подобны эффектам
других
соединений
этого класса:
миорелаксант,
анксиолитик,
успокаивающий
и снотворный
агент,
противосудорожное
средство,
амнестик (приводит
к нарушению
памяти).

Эти эффекты
обусловлены
тем, что он
действует
как
специфический
агонист
рецепторов,
принадлежащих
к
макромолекулярному
рецепторному
комплексу
ГАМК-омега в
центральной
нервной
системе (называемых
BZ1 и BZ2 и
модулирующих
открытие
каналов для
ионов хлора).

Было
установлено,
что у
человека
зопиклон продолжает
длительность
сна, улучшает
его качество
и уменьшает
частоту
ночных и
ранних пробуждений.
Это влияние
обусловлено
характерными
электроэнцефалографическими
характеристиками,
которые
отличаются
от присущих
действию
бензодиазепинов.
Полисомнографические
исследования
показывают,
что зопиклон
уменьшает
продолжительность
стадии I и
увеличивает
продолжительность
стадии II сна,
поддерживает
или удлиняет
стадии
глубокого сна
(III и IV) и
поддерживает
стадию
парадоксального
сна, или
стадию
«быстрых
движений
глаз» (БДГ).

Фармакокинетика.

Абсорбция. Зопиклон
быстро
абсорбируется:
пиковые
плазменные
концентрации
достигаются
через 1,5-2 часа и
составляют 30, 60
и 115 нг/мл после
введения 3,75 мг,       7,5
мг и 15 мг
соответственно.
Биодоступность
составляет
около 80 %.

На
абсорбцию не влияет
время применения
препарата,
многократность
приема и пол
пациента.

Распределение. Зопиклон
очень быстро
распределяется
из сосудистого
русла.
Связывание с
белками плазмы
крови
является
небольшим
(около 45 %);
связывание
ненасыщаемое.
Риск
лекарственных
взаимодействий
вследствие
замещения на
месте
связывания с
белком очень
низкий.

Уменьшение
концентрации
в плазме
крови в интервале
доз от 3,75 мг до 15
мг не зависит
от дозы.
Период
полувыведения
составляет
около 5 часов.

Бензодиазепины
и
родственные
им соединения
проникают
через
гематоэнцефалический
барьер и
плаценту и
экскретируется
в грудное
молоко. При
грудном вскармливании
фармакокинетические
профили
зопиклона в
молоке и
плазме крови
матери
подобны. Оценочный
процент дозы,
потребляемый
при этом
младенцем, не
превышает 0,2 % дозы,
полученной
матерью за 24
часа.

Метаболизм. В печени
происходит
интенсивный
метаболизм
зопиклона.
Два основных
метаболита − это N-оксид
(фармакологически
активен
у животных) и
N-деметилированное
производное
(фармакологически
неактивное у
животных). Видимые
периоды их
полувыведения,
которые были определены
в
исследованиях
выведения с
мочой,
составляют
примерно 4,5 и 7,5
часа соответственно.
Это
согласуется
с тем фактом,
что после
получения
повторных
доз (15 мг) в течение
14 дней не
наблюдается
значительной
их кумуляции.
Во время
исследований
не отмечалось
повышения
ферментативной
активности у животных,
даже при
введении
высоких доз.

Выведение. Низкие
показатели
почечного
клиренса неизмененного
зопиклона (в
среднем 8,4 мл/мин)
по сравнению
с плазменным
клиренсом (232 мл/мин)
свидетельствуют
о том, что
зопиклон
выводится из
организма
главным
образом в
виде
метаболитов. Примерно
80% вещества
выводится
почками в виде
свободных
метаболитов
(N-оксид и                       N-деметилированное
производное),
а около 16% – с
фекалиями.

Группы
пациентов
особого
риска.

Пациенты
пожилого
возраста. Несмотря
на то, что
печеночный
метаболизм несколько
снижен, а средний
период
полувыведения
составляет 7
часов, во
время
многочисленных
исследований
не было
выявлено
кумуляции
зопиклона в
плазме после
повторных
введений.

Пациенты
с почечной
недостаточностью. При
длительном
применении
препарата не
отмечалось
кумуляции
зопиклона и
его метаболитов.
Зопиклон
проникает
сквозь
диализные
мембраны. При
лечении
передозировки
гемодиализ
не является целесообразным,
поскольку
зопиклон
имеет
большой
объем распределения.

Больные
циррозом
печени.
Плазменный
клиренс
зопиклона
значительно
снижается
из-за замедленного
деметилирования,
поэтому для
этих пациентов
требуется
коррекция
дозы.

Клинические характеристики.

Показания.

Тяжелые расстройства
сна: ситуативная
и
временная бессонница.

Противопоказания.

Препарат
никогда не
следует
применять
пациентам с:

-
повышенной
чувствительностью
к зопиклону
или к любому
из
вспомогательных
веществ
препарата;

-
тяжелой
дыхательной
недостаточностью;

-
синдромом
апноэ во сне;

-
тяжелой,
острой или
хронической
печеночной
недостаточностью
(из-за риска
возникновения
энцефалопатии);

-
миастенией;

-
врожденной
галактоземией;
синдромом
мальабсорбции
глюкозы/галактозы
или дефицитом
лактазы
(из-за
содержания в
препарате
лактозы).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Нежелательные
комбинации.

Алкоголь
потенцирует
седативный
эффект бензодиазепинов
и сродных им
веществ.
Вследствие
снижения
концентрации
внимания
управлять
транспортным
средством и
работать с
механизмами
может быть
опасно.

Пациентам
следует
избегать
употребления
алкогольных
напитков или
приема
лекарств,
содержащих
алкоголь.

Комбинации,
которые
требуют
принятия мер
предостережения.

Рифампицин.
Снижение
плазматических
концентраций
и уменьшение
эффективности
зопиклона
вследствие
усиления его
метаболизма
в печени.
Необходим
мониторинг
клинического
состояния
пациента. В
случае
необходимости
может быть
назначено
другое
снотворное
средство.

Комбинации,
которые
следует
принимать во внимание.

Другие
средства,
угнетающие
активность центральной
нервной
системы: производные
морфина
(анальгетики,
противокашлевые
средства и
препараты
для заместительной
терапии при
лечении
наркотической
зависимости,
кроме
бупренорфина),
нейролептики,
барбитураты,
анксиолитики,
другие
снотворные,
седативные
антидепрессанты,
седативные
Н1-антигистаминные
средства,
антигипертензивные
средства
центрального
действия,
баклофен, талидомид,
пизотифен.
Усиление
угнетения
активности
ЦНС. Вследствие
снижения
концентрации
внимания управлять
транспортным
средством и
работать с
механизмами
может быть
опасно. Кроме
того, при
одновременном
применении
зопиклона с
производными
морфина
(анальгетики,
противокашлевые
средства и
препараты
для
заместительной
терапии при
лечении
наркотической
зависимости)
и барбитуратами
увеличивается
риск
угнетения
дыхания,
которое при
передозировке
может быть летальным.

Бупренорфин.
При
применении
бупренорфина
в качестве
заместительной
терапии при
лечении
наркотической
зависимости
повышается
риск
угнетения
дыхания,
которое
потенциально
может
завершиться
летально.
Необходимо
тщательно
взвесить
риск/пользу
применения
этой
комбинации.
Пациентов
следует
предупредить
о необходимости
строго
придерживаться
доз, назначенных
врачом.

Клозапин.
Повышенный
риск
развития
коллапса с
остановкой
дыхания и/или
остановкой
сердца.

Кларитромицин,
эритромицин,
телитромицин.
Незначительное
усиление
седативных
эффектов
зопиклона.

Кетоконазол,
итраконазол,
вориконазол.
Незначительное
усиление
седативных
эффектов
зопиклона.

Нелфинавир,
ритонавир.
Незначительное
усиление
седативных
эффектов
зопиклона.

Особенности
применения.

Предостережения.
Это
лекарственное
средство
содержит лактозу.
Оно не
рекомендуется
пациентам с
непереносимостью
лактозы.

Привыкание
к препарату.
При
применении
бензодиазепинов
или родственных
им веществ в
течение
нескольких недель
их
седативный и
снотворный
эффекты могут
постепенно
ослабевать,
несмотря на то,
что доза остается
неизменной.

У
пациентов, у
которых
период
лечения препаратом
Соннат® не
превышал 4
недели,
наблюдалось
отсутствие
выраженного
привыкания к
препарату.

Зависимость
от препарата.
Лечение
бензодиазепинами
и
родственными
им
веществами,
особенно
длительное,
может
приводить к физической
и
психологической
фармакозависимости.

Развитию
зависимости
способствуют
несколько
факторов:
длительность
лечения, доза,
наличие в
анамнезе
зависимости
к лекарственным
средствам
или другим
веществам, включая
алкоголь;
тревожность.

Зависимость
может
развиваться
при терапевтических
дозах и/или у
пациентов
без специфических
факторов
риска.

В
исключительных
случаях
зависимость
от зопиклона
наблюдалась
при
применении в
терапевтических
дозах.

После
прекращения
лечения
зависимость
может
приводить к
появлению
симптомов
отмены.

Некоторые
из этих
симптомов
возникают часто
и могут быть
банальными:
бессонница,
головная
боль,
чрезмерная
тревожность,
миалгия,
напряженность
мышц и
раздражительность.

Другие
симптомы,
которые
возникают
очень редко:
возбужденное
состояние
или даже спутанность
сознания,
парестезия
конечностей,
повышенная
чувствительность
к свету, шуму
и
физического
контакта, деперсонализация,
дереализация,
галлюцинации
и судороги.

Симптомы
отмены также
включают
тремор,
ощущение
сердцебиения,
тахикардию,
делирий,
ночные
кошмары,
раздражительность,
гиперакузию,
онемение и
покалывание
в
конечностях.

Симптомы
отмены могут
развиваться
через несколько
дней после
прекращения
лечения. При
применении
бензодиазепинов
короткого
действия,
особенно в
высоких
дозах,
симптомы
отмены могут
возникнуть
между двумя
приемами доз.

Риск
возникновения
лекарственной
зависимости
может расти
при
одновременном
применении
нескольких
бензодиазепинов
при лечении
тревожных
расстройств
или нарушений
сна.

Также
известны
отдельные
случаи
злоупотребления
препаратом.

Рикошетная
бессонница.
Этот
преходящий
эффект
«рикошета»
может проявляться
как
обострение
бессонницы, по
поводу
которого
изначально и
назначалось
лечение
бензодиазепинами
или родственными
им
препаратами.

Амнезия и
нарушена
психомоторная
функция. В
течение
нескольких
часов после
приема таблетки
могут
возникать
антероградная
амнезия и
нарушение
психомоторной
функции.
Чтобы
снизить риск
их развития,
пациент должен
принимать
таблетку
непосредственно
перед сном, то
есть уже в
постели (см.
раздел
«Способ применения
и дозы») и
убедиться,
что условия
есть
максимально благоприятными
для
нескольких
часов
непрерывного
сна (7-8 часов).

Поведенческие
расстройства.
У некоторых
пациентов
бензодиазепины
и родственные
им вещества
могут
вызвать
синдром
изменения
сознания
(разной
степени) с
нарушением
памяти и поведения.

Могут
развиваться
следующие
симптомы:

-
обострение
бессонницы,
ночные
кошмары, возбужденное
состояние,
нервозность;

-
бред,
галлюцинации,
онейроидное
состояние,
спутанность
сознания,
психозоподобные
симптомы;

-
психическая
заторможенность,
легкая возбудимость;

-
эйфория,
раздражительность;

-
антероградная
амнезия;

-
суггестивность
(внушаемость).

Эти
симптомы
могут
сопровождаться
расстройствами,
которые
являются
потенциально
вредными для
пациента или
других лиц:

-
аномальное
поведение;

-
аутоагрессия
или агрессия
в отношении
других лиц,
особенно
если члены
семьи или друзья
пытаются помешать
больному
делать то,
что он
желает;

-
автоматическое
поведение с
последующей амнезией.

Появление
этих
симптомов
требует
прекращения
лечения.

Психотические
изменения
поведения
чаще возникают
у пациентов с
агрессивным
поведением и
необычными
реакциями на
седативные
препараты,
бензодиазепины,
употребление
алкоголя и
включают
также
деперсонализацию,
беспокойство,
гнев.

Препарат
влияет на
когнитивные
функции, а именно
– на
умственную
деятельность,
концентрацию
внимания.
Риск
возникновения
этих осложнений
более
выраженный у
пациентов с
церебральными
нарушениями.

Некоторые
пациенты
могут чувствовать
беспокойство,
тревожность
в дневное
время.

Сомнамбулизм
и связанное с
этим
поведение. У
пациентов,
получающих
лечение
зопиклоном,
наблюдались
эпизоды
комплексного
поведения,
такие как управление
транспортом
во сне
(например,
управление транспортным
средством в
то время,
когда
пациент
принял
снотворно-седативный
препарат и
полностью не
проснулся),
после
которых он
ничего не
помнил. Хотя
нарушения
поведения,
связанные с
сомнамбулизмом,
могут
возникать
при
монотерапии
зопиклоном в
терапевтических
дозах, одновременное
употребление
алкоголя и
прием других
средств,
угнетающих
центральную
нервную
систему,
повышает
риск
возникновения
такого
поведения,
так же, как и
применение
зопиклона в
дозах,
превышающих
максимальную
рекомендованную
дозу.

Пациентам,
у которых
развились
расстройства,
связанные с
сомнамбулизмом,
рекомендуется
прекратить
прием зопиклона,
поскольку
это может
быть опасно
для самих
больных и их
окружения
(см. раздел «Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»
и раздел «Побочные
реакции»).

Риск
аккумуляции
лекарственного
средства.
Бензодиазепины
и
родственные
им вещества
(так же, как и
любой другой
препарат)
остаются в
организме в
течение
времени,
равное
примерно 5
периодам
полувыведения
(см. раздел
«Фармакокинетика»).

У
пациентов
пожилого
возраста и
больных с нарушениями
функции
печени
период
полувыведения
может быть
значительно
длиннее.

После
применения
повторных
доз зопиклон или
его
метаболиты
достигают
стационарного
состояния
намного
позже и при
более высоком
уровне.

Эффективность
и
безопасность
средства можно
оценивать
только при
достижении
стационарного
состояния.

Может
быть
необходима
коррекция
дозы (см. раздел
«Способ
применения и
дозы»).

Данные
клинических
исследований
зопиклона
свидетельствует
об
отсутствии
аккумуляции
у пациентов с
почечной
недостаточностью
(см. раздел
«Фармакокинетика»).

Пациенты
пожилого
возраста.
Следует
проявлять
осторожность
при лечении
бензодиазепинами
или
родственными
им
препаратами
пациентов
пожилого
возраста
из-за
повышенного
риска возникновения
поведенческих
расстройств
и риска
развития
седативного
и/или
миорелаксирующих
эффектов, что
может стать
причиной падений,
которые
часто имеют
серьезные
последствия
для этой
категории
больных.

Меры
предосторожности
при
применении.
Рекомендуется
особая
осторожность
при
назначении
пациентам, имеющим
в анамнезе
алкоголизм
или другие виды
зависимости
от
лекарственных
средств или
других
веществ (см.
раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Перед
назначением
снотворного
средства во
всех случаях
бессонницы
требуется
проведение
всесторонней
оценки и
устранения
первопричин
его
возникновения.

Бессонница
может быть
признаком
физического
или
психического
расстройства.
В случае если
после
короткого
периода
лечения
бессонница
сохраняется
или
обостряется, клинический
диагноз
следует
оценить повторно.

Продолжительность
лечения.
Продолжительность
лечения пациента
должна быть
установлена строго
по
показаниям, в
зависимости
от имеющегося
у него вида
бессонницы
(см. раздел
«Способ
применения и
дозы»).

Депрессия –
большой
депрессивный
эпизод.
Поскольку
бессонница
может быть
симптомом
депрессии, то
депрессию
нужно лечить.
Если
бессонница
сохраняется,
клинический
диагноз
следует
оценить
повторно.

У
пациентов с
большим
депрессивным
эпизодом
бензодиазепины
и родственные
им препараты
не следует
назначать в виде
монотерапии,
так как они
не лечат
депрессию, а
поэтому она
будет
продолжать
развиваться
дальше,
сопровождаясь
неизменным или
повышенным
риском
суицида.

Поскольку
у таких пациентов
может
существовать
риск суицида,
то с целью
сведения к
минимуму
риска умышленной
передозировки
в их
распоряжении
(выписанное в
рецепте и
выданное в
аптеке)
должно
находиться
наименьшее
количество
таблеток
зопиклона.

Постепенное
снижение
дозы. Пациентам
нужно четко
объяснить,
как постепенно
прекратить
процесс
лечения.

Кроме
необходимости
постепенного
снижения
дозировки,
пациентов
также
следует предупредить
о риске
возникновения
«рикошетной»
бессонницы,
чтобы свести
к минимуму
развитие
любой
бессонницы,
которая
может
возникнуть
из-за симптомов,
вызванных
прекращением
лечения, даже
постепенным.

Пациенты
должны быть
проинформированы
о возможном
дискомфорте
во время
периода постепенного
прекращения
лечения.

Дыхательная
недостаточность.
Назначая
бензодиазепины
и
родственные
им препараты
пациентам с
дыхательной
недостаточностью,
следует
помнить об их
угнетающем
действии на
дыхательный
центр
(особенно
потому, что тревожность
и
беспокойство
могут быть предупредительными
признаками
дыхательной
декомпенсации,
которая
требует
перевода
больного в
отделение
интенсивной
терапии).

Пациенты
пожилого
возраста –
почечная недостаточность.
Хотя после
длительного
применения
не было
обнаружено
аккумуляции
зопиклона,
этой группе
пациентов
рекомендуется
назначать
половину обычной
рекомендуемой
дозы в
качестве
меры предосторожности
(см. раздел
«Способ
применения и
дозы» и раздел
«Особенности
применения»).

Следует
быть
осторожными
при
назначении пациентам
с
депрессиями.

Не
рекомендуется
назначать
больным с тяжелой
печеночной
недостаточностью
и
энцефалопатией.

Не
рекомендуется
назначать на
начальном этапе
лечения
психозов.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.
Данные об
исследованиях
на животных
свидетельствуют
об
отсутствии
тератогенного
влияния зопиклона.
На данное
время
существует
недостаточно
клинических
данных
относительно
эффекта во
время I триместра
беременности.
По аналогии с
родственными
продуктами
(бензодиазепины):

-
может
наблюдаться
уменьшение
двигательной
активности и
изменение
частоты сердечных
сокращений у
плода при
приеме высоких
доз
зопиклона во
время II и/или III
триместра
беременности;

-
при
применении
бензодиазепинов
в конце беременности,
даже в низких
дозах, у
новорожденных
наблюдались
признаки
абсорбции препарата,
такие как
аксиальная
гипотония и
нарушение
сосания, и,
как следствие,
– плохое
набирание
массы тела.
Эти признаки
являются
обратимыми,
но могут сохраняться
от 1 до      3
недель, в
зависимости
от периода
полувыведения
назначенного
бензодиазепина.

При
приеме
высоких доз у
новорожденных
может
наблюдаться
обратимое угнетение
дыхания или
апноэ и
гипотермия. Кроме
того, у
новорожденных
может
развиться
синдром
отмены, даже
при
отсутствии
признаков
абсорбции
препарата. У
новорожденных
он
характеризуется,
в частности,
такими
симптомами,
как
чрезмерная
возбудимость,
беспокойство
и тремор,
наблюдаемые
через
некоторое
время после
рождения.
Время их
появления зависит
от периода
полувыведения
лекарственного
средства и
может
увеличивать
продолжительность
полувыведения.

С
учетом этих
данных в
качестве
меры
предостережения
во время беременности,
независимо
от триместра,
желательно
избегать
применения
зопиклона. Если
же
существует
необходимость
начать лечение
зопиклоном
во время
беременности,
необходимо
избегать
назначения
высоких доз и
помнить об
упомянутых
выше
эффектах,
наблюдая за новорожденным.

Период
кормления
грудью. В
период
кормления
грудью
зопиклон
применять не
рекомендуется.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Следует
воздержаться
от
управления
транспортными
средствами и
работы с
другими
механизмами.
Пациентов,
которые
управляют
транспортными
средствами и
работают с
механизмами,
следует
предупредить
о риске
возникновения
сонливости.

Комбинированное
применение
зопиклона с другими
седативными
средствами
не
рекомендуется
и должно
учитываться
при
управлении транспортным
средством
или работе с другими
механизмами
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Риск
ухудшения
внимания еще
больше
возрастает,
если
продолжительность
сна является
недостаточной.

Способ
применения и
дозы.

Для
перорального
применения.

Дозировка.
Лечение
всегда
следует
начинать с
самой низкой
эффективной
дозы, нельзя
превышать максимальную
дозу.
Препарат
следует
принимать
непосредственно
перед сном!

Доза
препарата 3,75 мг
предназначена
специально
для пожилых
людей старше 65
лет и лиц,
принадлежащих
к группам
особого
риска.

Обычные
дозы:

-
взрослые до 65
лет: 1
таблетка (7,5 мг)
в сутки;

-
пациенты старше
65 лет: 3,75 мг в
сутки; дозу 7,5
мг (1 таблетка)
можно
применять
только в
исключительных
случаях;

-
пациенты с
нарушением
функции
печени или с
хронической
легочной
недостаточностью:
рекомендованная
доза – 3,75 мг в
сутки (см.
раздел
«Фармакокинетика»);

-
пациенты с
почечной
недостаточностью:
лечение следует
начинать с
дозы 3,75 мг в
сутки (см.
раздел
«Фармакокинетика»).

Во
всех случаях
суточная
доза
препарата Соннат® не
должна
превышать 7,5
мг.

Длительность
лечения.
Лечение
должно быть
по
возможности
недлительным.
Длительность
курса
лечения не
должна
превышать 4
недели,
включая
период
постепенного
прекращения
лечения (см.
раздел
«Особенности
применения»).

Пациентам
следует
рекомендовать
принимать
препарат на
протяжении:

- в
случае
ситуативной
бессонницы –
2-5 суток
(например, во
время
путешествия);

- в
случае
временной
бессонницы –
2-3 недели (например,
вызванной
серьезным
событием).

Иногда
может
возникнуть
необходимость
увеличить
рекомендуемую
длительность
лечения. В
такой
ситуации
следует
тщательно
оценить
состояние
пациента.

В
случае
назначения
препарата в
дозе менее 7,5
мг следует
применять
препараты
зопиклона с
возможностью
такой
дозировки.

Дети. Применение
препарата
Соннат®
детям не исследовалось,
поэтому
он не рекомендован
для этой
группы пациентов.

Передозировка.

Передозировка
может угрожать
жизни, особенно
в случае
одновременной
передозировки
несколькими
депрессантами
центральной
нервной системы
(включая алкоголь).

При
приеме
большого
количества зопиклона
передозировка
проявляется
главным образом
угнетением
центральной
нервной системы, что
приводит к
состоянию от сонливости
до комы, в
зависимости
от полученной
дозы. Легкая
передозировка
проявляется
симптомами
спутанности
сознания
или летаргией.

В
более серьезных
случаях наблюдались
атаксия, гипотония,
артериальная
гипотензия,
метгемоглобинемия,
угнетение
дыхания, иногда
– летальный
исход. Другими
факторами риска, которые
могут усилить
симптомы
передозировки,
являются сопутствующие
заболевания.

Если
пероральная
передозировка
произошла
менее часа
назад, у больного
можно вызвать
рвоту; в
других случаях
следует проводить
промывание
желудка с
защитой
дыхательных
путей. После
этого
может быть
полезным
введение
активированного
угля, чтобы
уменьшить
абсорбцию
препарата.

Рекомендуется
тщательное
наблюдение за сердечной
и дыхательной
функциями
в
специализированном
отделении.

При
лечении передозировки
гемодиализ
не
является
целесообразным,
поскольку
зопиклон
имеет
большой
объем распределения.

Для
диагностики
и/или
лечения случайной
или умышленной
передозировки
бензодиазепином
может быть
полезным
введение
флумазенила.
Флумазенил
имеет
влияние, противоположное
действию
бензодиазепинов,
поэтому
может вызвать
появление неврологических
расстройств
(возбуждение,
беспокойство,
судороги
и эмоциональную
лабильность),
особенно
у больных эпилепсией.

Побочные реакции.

Побочные
эффекты
зависят от
дозы и индивидуальной
чувствительности
пациента.

Побочный
эффект, наблюдаемый
чаще
всего, – это горький привкус во рту.

Побочные неврологические
и
психические
эффекты (см.
раздел «Особенности
применения»):

-
антероградная
амнезия, которая
может возникать
при приеме
терапевтических
доз. Риск
возрастает пропорционально
дозе;

-
поведенческие
расстройства,
измененное
сознание,
раздражительность,
бред, агрессивность,
беспокойное
поведение, сомнамбулизм
(см.
раздел «Особенности
применения»);

-
физическая
и психологическая
зависимость,
даже при
приеме терапевтических
доз, с
симптомами отмены или
рикошетной
бессонницей
после
прекращения
лечения (см.
раздел «Особенности
применения»);

-
ощущение
опьянения,
головная
боль, эйфория,
тремор, парестезии,
расстройства
речи, мышечные
спазмы, головокружение,
нарушение
координации,
депрессивные
настроения, в
исключительных
случаях –
атаксия;

-
спутанность
сознания,
дезориентация, галлюцинации,
снижение
внимания
или даже
сонливость
(особенно
у
пациентов
пожилого возраста), бессонница,
ночные
кошмары, напряжение;

-
нарушения
либидо.

Со
стороны сердечно-сосудистой
системы:
ощущение сердцебиения.

Со
стороны кожи:
сыпь на коже, зуд,
которые
могут быть
симптомами
гиперчувствительности,
синдром Стивенса-Джонсона, токсический
эпидермальный
некролиз/синдром
Лайелла, мультиформная
эритема. В случае
возникновения
симптомов
необходимо прекратить
применение препарата.

Системные
эффекты: мышечная
гипотония,
астения, озноб, повышенная
утомляемость,
потливость.

Со
стороны иммунной
системы: крапивница,
ангионевротический
отек, анафилактические
реакции.

Со
стороны органов
зрения: диплопия, амблиопия.

Со
стороны дыхательной
системы: диспноэ, одышка.

Со
стороны желудочно-кишечного
тракта: желудочно-кишечные расстройства:
обложенный
язык, неприятный
запах изо
рта, диспепсия,
тошнота, сухость во рту, рвота,
диарея, запор, анорексия
или повышенный
аппетит.

Отклонение от
нормы результатов
лабораторных
тестов: очень
редко –
повышение уровней
трансаминаз
и/или уровней
щелочной
фосфатазы,
что в
единичных
случаях может
вызывать
клиническую
картину нарушения
функции печени.

Обмен веществ:
уменьшение массы тела.

Со
стороны
костно-мышечной системы: тяжесть в конечностях,
мышечная
слабость.

У
пожилых пациентов
чаще
возникают
ощущение сердцебиение,
рвота, анорексия,
гиперсаливация,
возбуждение, беспокойство
и тремор.

Также
могут
наблюдаться
гнев,
нарушение поведения,
связанные с
амнезией.

О синдроме
отмены
сообщалось при
прекращении
лечения
препаратом Соннат®
(см. раздел
«Особенности
применения»).
Симптомы
синдрома
отмены
разные и
включают
рикошетную
бессонницу,
мышечную
боль, тревожность,
тремор,
повышенную
потливость,
ажитацию,
спутанность
сознания,
головную
боль,
ощущение
сердцебиения,
тахикардию,
делирий,
ночные
кошмары,
раздражительность.
В тяжелых
случаях
могут
возникнуть
такие симптомы:
дереализация,
деперсонализация,
гиперакузия,
онемение и
покалывание
в конечностях,
повышенная
чувствительность
к свету, шуму
и
физическому
контакту, галлюцинации.

Очень
редко могут
возникнуть
судороги.

Срок
годности. 5 лет.

Условия
хранения.
Хранить в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.
По 10 таблеток
в блистере, 1
или 3
блистера в
пачке.

Категория
отпуска. По
рецепту.

Производитель.
ПАО
«Киевмедпрепарат».

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина, 01032, г.
Киев, ул.
Саксаганского,
139.