ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування
лікарського
засобу

МЕТФОРМІН
ІНДАР

(METFORMIN INDAR)

Склад:

діюча
речовина: metformin hydrochloride;

1  таблетка,
вкрита  плівковою
оболонкою,
містить  метформіну
гідрохлориду 500 мг, 1000
мг;

допоміжні
речовини
таблетки по 500
мг:
натрію
крохмальгліколят
(тип А),
повідон, крохмаль
кукурудзяний,
магнію
стеарат, кремнію
діоксид
колоїдний
безводний, плівкова
оболонка:
гіпромелоза,
поліетиленгліколь
6000, тальк, титану
діоксид (Е 171),
пропіленгліколь;

допоміжні
речовини
таблетки по 1000
мг:
повідон,
магнію
стеарат,

плівкова
оболонка:
гіпромелоза,
поліетиленгліколь
6000, поліетиленгліколь
400.

Лікарська
форма.

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
500 мг: таблетки
круглої
форми з
двоопуклою
поверхнею,
вкриті
плівковою
оболонкою
від білого до
майже білого
кольору;

таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
1000 мг: таблетки
капсулоподібної
форми з
двоопуклою
поверхнею, з
рискою з обох
сторін, вкриті
плівковою
оболонкою
від білого до
майже білого
кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Пероральні
гіпоглікемічні
засоби, за
винятком
інсулінів. Бігуаніди.

Код АТХ
А10В А02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Метформін
– бігуанід з
антигіперглікемічним
ефектом.
Знижує
рівень
глюкози у
плазмі крові
як натще, так
і після
прийому їжі. Не стимулює
секрецію
інсуліну і не
спричиняє
гіпоглікемічного
ефекту, опосередкованого
цим
механізмом.

Метформін
діє трьома
шляхами:

– знижує
продукування
глюкози у
печінці за
рахунок
інгібування
глюконеогенезу
та глікогенолізу;

–
покращує
чутливість
до інсуліну у
м’язах, що
поліпшує периферичне
захоплення
та утилізацію
глюкози;

–
затримує
всмоктування
глюкози у
кишечнику.

Метформін
стимулює
внутрішньоклітинний
синтез
глікогену,
впливаючи на
глікогенсинтетазу.
Збільшує
транспортну
здатність
усіх відомих
типів
мембранних
переносників
глюкози.

Незалежно
від своєї дії
на глікемію, метформін
позитивно впливає
на
метаболізм
ліпідів. Цей
ефект був
доведений
при
застосуванні
терапевтичних
дозувань у
контрольованих
середньо- або
довготривалих
клінічних
дослідженнях:
метформін
знижує вміст
загального
холестерину,
ліпопротеїнів
низької
щільності та
тригліцеридів.

У
ході
клінічних
досліджень
під час застосування
метформіну
маса тіла
пацієнтів залишалася
стабільною
або помірно
знижувалася.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Після
перорального
прийому метформіну
час
досягнення
максимальної
концентрації
(Тmax)
становить
близько 2,5
години.
Абсолютна
біодоступність
таблеток        500
мг становить
приблизно 50 – 60 %
у здорових
добровольців.
Після
перорального
застосування
фракція, що
не всмокталася
та виводиться
з калом,
становить 20 – 30
%.

Після
перорального
застосування
абсорбція
метформіну є
насичуваною
і неповною.

Передбачається,
що
фармакокінетика
абсорбції
метформіну є
нелінійною.
При застосуванні
рекомендованих
доз
метформіну
стабільні
концентрації
у плазмі
крові
досягаються
протягом 24 – 48
годин і
становлять
менше 1 мкг/мл.
У контрольованих
клінічних
дослідженнях
максимальні
рівні
метформіну у
плазмі крові
(Сmах) не
перевищували
5 мкг/мл
навіть при
застосуванні
максимальних
доз.

При
одночасному
прийомі їжі
абсорбція
метформіну
знижується і
злегка
уповільнюється.

Розподіл.
Зв’язування
з білками
плазми крові
незначне.
Метформін
проникає в
еритроцити.
Максимальна
концентрація
у крові
нижча, ніж максимальна
концентрація
у плазмі
крові, і досягається
приблизно
через той
самий час.
Еритроцити,
імовірніше
за все, являють
другу камеру
розподілу.
Середній
об’єм розподілу
(Vd)
коливається
у діапазоні 63
– 276 л.

Метаболізм.
Метформін
виводиться у
незміненому
вигляді з
сечею.
Метаболітів
у людини не
виявлено.

Виведення.
Нирковий
кліренс
метформіну
становить > 400 мл/хв.
Це вказує на
те, що
метформін
виводиться
за рахунок
клубочкової
фільтрації
та канальцевої
секреції.
Після
перорального
прийому
період
напіввиведення
становить
приблизно 6,5
години. При
порушеній
функції
нирок
нирковий
кліренс
знижується
пропорційно
до кліренсу
креатиніну і
тому період
напіввиведення
збільшується,
що
призводить
до
збільшення
рівня метформіну
у плазмі
крові.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Цукровий
діабет 2-го
типу при
неефективності
дієтотерапії
та режиму
фізичних навантажень,
особливо у хворих
з
надлишковою
масою тіла:

– як
монотерапія чи
комбінована
терапія
сумісно з
іншими пероральними
гіпоглікемічними
засобами або
сумісно з
інсуліном
для
лікування
дорослих;

– як
монотерапія
або
комбінована
терапія з
інсуліном
для лікування
дітей віком
від 10 років та
підлітків.

Для
зменшення
ускладнень
діабету у
дорослих
пацієнтів з
цукровим
діабетом 2-го
типу і
надлишковою
масою тіла як
препарат першої
лінії після
неефективної
дієтотерапії.

Протипоказання.

– Підвищена
чутливість
до
метформіну
або до
будь-якого
іншого
компонента
препарату;

–
діабетичний
кетоацидоз,
діабетична
прекома;

– ниркова
недостатність
помірного
(стадія ІІІb) та
тяжкого
ступеня або
порушення
функції нирок
(кліренс креатиніну  < 45 мл/хв
або ШКФ < 45
мл/хв/1,73 м2);

– гострі
стани, що
протікають з
ризиком розвитку
порушень
функції
нирок, такі
як: зневоднення
організму,
тяжкі
інфекційні
захворювання,
шок;

–
захворювання,
що можуть
призводити
до розвитку
гіпоксії
тканин
(особливо
гострі
захворювання
або загострення
хронічної
хвороби):
декомпенсована
серцева
недостатність,
дихальна
недостатність,
нещодавно
перенесений
інфаркт міокарда,
шок;

–
печінкова
недостатність,
гостре
отруєння
алкоголем,
алкоголізм.

Взаємодія з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

Комбінації,
що не
рекомендується
застосовувати.

Алкоголь. Гостра
алкогольна
інтоксикація
асоціюється
з підвищеним
ризиком
лактоацидозу,
особливо у
випадках
голодування
або дотримання
низькокалорійної
дієти, а
також при
печінковій
недостатності.
При лікуванні
препаратом МЕТФОРМІН
ІНДАР
слід уникати
прийому
алкоголю і
лікарських
засобів, що
містять
спирт.

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
речовини.
Внутрішньовенне
застосування
йодовмісних
рентгеноконтрастних
речовин може
призвести до
ниркової
недостатності
і, як
наслідок,
акумуляції
метформіну та
підвищення
ризику
розвитку
лактоацидозу.

Пацієнтам
з ШКФ > 60 мл/хв/1,73
м2
застосування
метформіну
слід
припинити до
або під час
проведення
дослідження
та поновлювати
не раніше ніж
через 48 годин
після
дослідження
і лише після
повторної
оцінки
функції нирок
та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнтам
із помірною
нирковою
недостатністю
(ШКФ 45–60 мл/хв/1,73 м2)
застосування
метформіну
слід
припинити за
48 годин до
введення
йодовмісних
рентгеноконтрастних
речовин та поновлювати
не раніше ніж
через 48 годин
після
проведення дослідження
і лише після
повторної
оцінки
функції нирок
та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок.

Комбінації,
що слід
застосовувати
з обережністю.

Лікарські
засоби, що
чинять
гіперглікемічну
дію
(глюкокортикостероїди
системної та
місцевої дії,
симпатоміметики).
Необхідно
частіше
контролювати
рівень глюкози
у крові, особливо
на початку
лікування.
Під час і після
припинення
такої
сумісної
терапії необхідно
коригувати
дозу препарату МЕТФОРМІН
ІНДАР.

Діуретичні
засоби,
особливо
петльові
діуретики підвищують ризик
розвитку
лактоацидозу
внаслідок можливого
зниження
функції
нирок.

Особливості
застосування.

Лактоацидоз
є дуже
рідкісним,
але тяжким
метаболічним
ускладненням
(високий
рівень
летальності
при
відсутності
невідкладного
лікування),
що може
виникнути як
результат
кумуляції
метформіну.
Зареєстровані
випадки виникнення
лактоацидозу
у хворих на
цукровий
діабет із
нирковою
недостатністю
або різким погіршенням
функції
нирок.
Необхідно
проявляти
обережність
у тих
випадках,
коли може порушуватися
функція
нирок,
наприклад у
випадку
зневоднення
(сильна
діарея або блювання)
або на
початку
лікування
гіпотензивними
засобами,
діуретиками
та на початку
терапії нестероїдними
протизапальними
засобами
(НПЗЗ). У разі
виникнення
зазначених
загострень
необхідно
тимчасово
припинити
застосування
метформіну.

Для
уникнення
розвитку
лактоацидозу
слід
враховувати
інші фактори
ризику: погано
контрольований
цукровий
діабет,
кетоз, тривале
голодування,
надмірне
вживання алкоголю,
печінкова
недостатність
або будь-який
стан,
пов’язаний з
гіпоксією
(декомпенсована
серцева
недостатність,
гострий інфаркт
міокарда)
(див. розділ
«Протипоказання»).

Лактоацидоз
може
проявлятися
у вигляді м’язових
судом,
порушення
травлення,
болю у животі
і тяжкої
астенії.
Пацієнтам
слід негайно
повідомити
лікаря про
виникнення таких
реакцій,
особливо
якщо раніше
пацієнти добре
переносили
застосування
метформіну. У
таких
випадках
необхідно
тимчасово
припинити
застосування
метформіну
до зʼясування
ситуації.
Терапію
метформіном
слід поновлювати
після оцінки
співвідношення
користь/ризик
в
індивідуальних
випадках та
оцінки
функції
нирок.

Діагностика.
Лактоацидоз
характеризується
ацидозною
задишкою,
болем у
животі та
гіпотермією,
в подальшому
можливий
розвиток
коми. Діагностичні
показники:
лабораторне
зниження рН
крові,
підвищення
сироваткової
концентрації
лактату вище       5
ммоль/л,
збільшення
аніонного
проміжку і
співвідношення
лактат/піруват.
У разі
розвитку
лактоацидозу
необхідно
негайно
госпіталізувати
пацієнта
(див. розділ
«Передозування»).
Лікар
повинен
попередити пацієнтів
про ризик
розвитку та
симптоми лактоацидозу.

Ниркова
недостатність.
Оскільки
метформін
виводиться
нирками, перед
початком і
регулярно
під час
лікування
метформіном
необхідно
перевіряти
кліренс
креатиніну
(можна
оцінити за
рівнем креатиніну
плазми крові
за допомогою
формули
Кокрофта –Голта)
або ШКФ:

–
пацієнтам із
нормальною
функцією
нирок – не менше
1 разу на рік;

–
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
на нижній
межі норми та
пацієнтам
літнього віку
– не менше 2–4
разів на рік.

Якщо
кліренс
креатиніну < 45
мл/хв (ШКФ < 45
мл/хв/1,73 м2),
застосовувати
метформін
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

Зниження
функції
нирок у
пацієнтів
літнього
віку
зустрічається
часто та
протікає безсимптомно.
Cлід
проявляти
обережність у
тих випадках,
коли може
порушуватися
функція
нирок,
наприклад у разі
зневоднення
або на
початку
лікування
гіпотензивними
засобами,
діуретиками
та на початку
терапії
нестероїдними
протизапальними
засобами
(НПЗЗ). У таких
випадках
також
рекомендується
перевіряти
функцію
нирок перед
початком
лікування
метформіном.

Серцева
функція. Пацієнти із
серцевою
недостатністю
мають більш
високий
ризик
розвитку
гіпоксії та
ниркової
недостатності.
Пацієнтам зі
стабільною
хронічною
серцевою
недостатністю
метформін
можна
застосовувати
при моніторингу
серцевої та
ниркової
функції. Метформін
протипоказаний
пацієнтам із
гострою та
нестабільною
серцевою
недостатністю
(див. розділ
«Протипоказання»).

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
засоби.
Внутрішньовенне
застосування
рентгеноконтрастних
засобів для
радіологічних
досліджень
може
спричинити
ниркову
недостатність
та, як
наслідок,
призвести до
кумуляції
метформіну і
підвищення
ризику розвитку
лактоацидозу.
Пацієнтам з
ШКФ > 60 мл/хв/1,73 м2 застосування
метформіну
необхідно
припинити до
або під час
проведення
дослідження та
поновлювати не
раніше ніж
через 48 годин
після
дослідження
і лише після
повторної
оцінки
функції нирок
та
підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Пацієнтам
із помірною
нирковою
недостатністю
(ШКФ 45–60 мл/хв/1,73 м2)
застосування
метформіну
слід
припинити за
48 годин до
введення
йодовмісних
рентгеноконтрастних
речовин та
поновлювати не
раніше ніж
через 48 годин
після
проведення
дослідження
і лише після
повторної
оцінки
функції нирок
та підтвердження
відсутності
подальшого
погіршення
стану нирок
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Хірургічні
втручання.
Необхідно
припинити
застосування
метформіну
за 48 годин до
планового
хірургічного
втручання,
яке проводять
під
загальною,
спінальною
або перидуральною
анестезією, та
поновлювати не
раніше ніж
через 48 годин
після
проведення операції
або
відновлення
перорального
харчування і
тільки якщо
встановлена
нормальна
функція
нирок.

Діти. До початку
лікування
метформіном
має бути
підтверджений
діагноз цукрового
діабету 2-го
типу. Під час однорічних
контрольованих
клінічних досліджень
не виявлено
впливу
метформіну на
зріст і
статеве
дозрівання у
дітей. Однак немає
даних щодо
дії
метформіну
на зріст і статеве
дозрівання
при більш
тривалому
застосуванні
метформіну,
тому
рекомендоване
уважне
спостереження
за цими
параметрами
у дітей, які
лікуються
метформіном,
особливо у
період статевого
дозрівання.

Діти
віком від 10 до 12
років.
За
результатами
контрольованих
клінічних досліджень
за участі 15
дітей віком
від 10 до 12 років,
ефективність
і безпека
застосування
метформіну у цієї
групи
пацієнтів не
відрізнялися
від такої у
дітей
старшого
віку та
підлітків.
Препарат
слід
призначати з
особливою
обережністю
дітям віком
від 10 до 12 років.

Інші
застереження.
Пацієнтам
необхідно
дотримуватися
дієти,
рівномірного
прийому
вуглеводів
протягом
доби.
Пацієнтам із
надмірною
масою тіла
слід
продовжувати
дотримуватися
низькокалорійної
дієти.
Необхідно
регулярно контролювати
показники
вуглеводного
обміну
пацієнтів.

Монотерапія
метформіном
не спричиняє
гіпоглікемії,
однак слід
бути
обережним
при одночасному
застосуванні
метформіну з
інсуліном
або іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад,
похідними
сульфонілсечовини
або меглітинідами).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Неконтрольований
діабет у
період
вагітності
(гестаційний
або
постійний)
збільшує ризик
розвитку
вроджених
аномалій і
перинатальної
летальності.
Є деякі дані щодо
застосування
метформіну
вагітним
жінкам, що не
вказують на
підвищений
ризик
вроджених
аномалій. Доклінічні
дослідження
не виявили
негативного
впливу на
вагітність,
розвиток ембріона
або плода,
пологи та
післяпологовий
розвиток. У
разі
планування
вагітності, а
також у випадку
настання
вагітності
для
лікування діабету
рекомендовано
застосовувати
не метформін,
а інсулін для
підтримки
рівня глюкози
крові
максимально
наближеним
до нормального
– задля
зменшення
ризику
розвитку вад
плода.

Годування
груддю. Метформін
екскретується
у грудне
молоко, але у
новонароджених/немовлят,
які
знаходилися
на грудному
годуванні,
побічні
ефекти не
спостерігалися.
Однак,
оскільки недостатньо
даних щодо
безпеки
застосування
препарату,
годування
груддю не
рекомендується
протягом
терапії
метформіном. Рішення
щодо
припинення
годування
груддю
необхідно
приймати з
урахуванням
переваг
грудного
годування та
потенційного
ризику
побічних
ефектів для
дитини.

Фертильність. Метформін
не впливав на
фертильність
тварин при
застосуванні
у дозах     600 мг/кг/на
добу, що
майже у 3 рази
перевищували
максимальну
рекомендовану
добову дозу
для людини з
розрахунку
на площу
поверхні
тіла.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Монотерапія
метформіном
не впливає на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами, оскільки
препарат не
спричиняє
гіпоглікемії.
Однак слід
бути
обережним
при застосуванні
метформіну у
комбінації з
іншими гіпоглікемічними
засобами
(похідні
сульфонілсечовини,
інсулін або меглітиніди) через
ризик
розвитку
гіпоглікемії.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі.

Монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами.

Зазвичай
початкова
доза
становить 500
мг препарату 2–3 рази на добу
під час або
після
прийому їжі.

Через
10–15
днів дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань
рівня глюкози
у сироватці
крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

При
лікуванні
високими
дозами (2000 – 3000
мг на добу)
можливе
заміщення
кожних        2
таблеток
препарату МЕТФОРМІН
ІНДАР,
500 мг, на 1
таблетку
препарату МЕТФОРМІН
ІНДАР,
1000 мг.

Максимальна
рекомендована
доза становить
3000 мг на добу,
розподілених
на 3 прийоми.

У
випадку
переходу з
іншого
протидіабетичного
засобу
необхідно
припинити
прийом цього
засобу та застосовувати
метформін, як
зазначено
вище.

Комбінована
терапія
сумісно з
інсуліном.

Для
досягнення
кращого
контролю
рівня глюкози
у крові
метформін та
інсулін
можна застосовувати
у вигляді
комбінованої
терапії.
Зазвичай
початкова
доза
становить 500
мг метформіну
гідрохлориду
2–3 рази
на добу, у той
час як дозу
інсуліну слід
підбирати
відповідно
до
результатів
вимірювання
рівня
глюкози у
крові.

Діти.

Монотерапія
або комбінована
терапія
сумісно з
інсуліном.

Препарат
МЕТФОРМІН
ІНДАР
застосовувати
дітям віком
від 10 років та
підліткам.
Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг
препарату МЕТФОРМІН
ІНДАР 1
раз на добу
під час або
після
прийому їжі.
Через 10–15
днів дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до результатів
вимірювань
рівня
глюкози у
сироватці крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

Максимальна
рекомендована
доза становить
2000 мг на добу,
розподілених
на 2–3
прийоми.

У
пацієнтів
літнього
віку
можливе
зниження
функції
нирок, тому
дозу метформіну
необхідно
підбирати на
основі
оцінки
функції
нирок, яку
необхідно
проводити
регулярно
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з нирковою
недостатністю. Метформін
можна
застосовувати
пацієнтам із
помірною нирковою
недостатністю,
стадія ІІІа
(кліренс
креатиніну 45–59
мл/хв або ШКФ  45–59
мл/хв/1,73 м2)
лише у разі
відсутності
інших факторів
ризику
розвитку
лактоацидозу,
з наступним
коригуванням
дози:
початкова
доза становить
500 мг
метформіну
гідрохлориду
1 раз на добу.
Максимальна
доза
становить 1000
мг на добу та
має бути
розділена на
2 прийоми.
Слід проводити
ретельний
моніторинг
функції нирок
(кожні 3–6
місяців).

Якщо
кліренс
креатиніну
або ШКФ
знижується
до < 45 мл/хв або 45
мл/хв/1,73 м2
відповідно,
необхідно
негайно
припинити застосування
метформіну.

Діти.

Препарат
МЕТФОРМІН
ІНДАР
застосовують
для
лікування
дітей віком від
10 років.

Передозування.

При
застосуванні
препарату у дозі
85 г розвитку
гіпоглікемії
не спостерігалося.
Однак у цьому
випадку
спостерігався
розвиток
лактоацидозу.
Значне перевищення
дози
метформіну
або супутні фактори
ризику
можуть
спричиняти
виникнення
лактоацидозу.
Лактоацидоз
є невідкладним
станом, і
його слід
лікувати у
стаціонарі.
Найефективнішим
заходом для
виведення з
організму
лактату і
метформіну є
гемодіаліз.

Побічні
реакції.

Найчастішими
небажаними
реакціями на
початку
лікування є
нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту. Ці
симптоми у
більшості
випадків
минають самостійно.
Для
попередження
виникнення зазначених
побічних
явищ
рекомендується
повільне
збільшення
дози та
застосовування
добової дози
препарату у 2–3
прийоми.

Небажані
ефекти за
частотою
виникнення класифікують
за такими
категоріями:

дуже
часто
(> 1/10),
часто
(> 1/100 і < 1/10),
нечасто (> 1/1000 і
< 1/100), рідко (> 1/10000
і  < 1/1000),  дуже
рідко
(< 1/10000).

Порушення
обміну
речовин.

Дуже
рідко:
лактоацидоз
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

При
тривалому
застосуванні
препарату може
знижуватися
всмоктування
вітаміну В12,
що
супроводжується
зниженням
його рівня у
сироватці
крові.
Рекомендується
враховувати
таку можливу
причину
гіповітамінозу
В12, якщо у
пацієнта
наявна
мегалобластна
анемія.

З боку
нервової
системи.

Часто:
порушення
смаку.

З боку
травної
системи.

Дуже
часто:
розлади з
боку травної
системи, такі
як нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту.
Найчастіше
ці побічні
явища
виникають на
початку
лікування і у
більшості
випадків
спонтанно
зникають. Для
попередження
виникнення
побічних
явищ з боку
травної системи
рекомендується
повільне
збільшення
дозування та
застосування
добової дози
препарату у 2–3
прийоми під
час або після
прийому їжі.

З боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів.

Дуже
рідко:
порушення
показників
функції
печінки або
гепатити, що
повністю
зникають
після
відміни
метформіну.

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин.

Дуже
рідко: шкірні
реакції, що
включають еритему,
свербіж,
кропив’янку.

Термін
придатності.

3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 ºС.

Зберігати
у недоступному
для дітей місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері.

По 3 або 6
блістерів у
пачці з
картону.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

ПрАТ
«По
виробництву
інсулінів
«ІНДАР».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Україна,
02099, м.
Київ, вул.
Зрошувальна,
5.