ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного  застосування  лікарського засобу

ЛЕВОПРО®

Склад:

діюча речовина:
левофлоксацин;

100 мл розчину містить
левофлоксацину напівгідрату еквівалентно левофлоксацину 500 мг;

допоміжні речовини: глюкоза безводна, динатрію едетат, кислота хлористоводнева розведена,
натрію гідроксид, вода для ін’єкцій.

Лікарська форма. Розчин для
інфузій.

Основні
фізико-хімічні властивості:

При випуску: прозорий світло-жовтий розчин.

Для терміну придатності: прозорий розчин від світло-жовтого до
світло-коричневого кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні засоби групи
хінолонів. Фторхінолони.

Код АТХ  J01М А12.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин – це синтетичний антибактеріальний засіб із групи
фторхінолонів, S (-) енантіомер рацемічної суміші лікарського засобу
офлоксацину.

Механізм дії. Левофлоксацин як антибактеріальний
препарат із групи фторхінолонів діє на комплекс ДНК-гірази та топоізомеразу ІV.

Співвідношення фармакокінетика/фармакодинаміка. Ступінь
бактеріальної активності левофлоксацину залежить від співвідношення
максимальної концентрації у сироватці крові (Сmax) або площі під
фармакокінетичною кривою (АUC) та мінімальної інгібуючої (пригнічувальної) концентрації
(МІК (МПК)).

Механізм резистентності. Основний механізм резистентності є
наслідком мутації у генах

gyr-A. In vitro існує перехресна резистентність між левофлоксацином та
іншими фторхінолонами. Завдяки механізму дії зазвичай не існує перехресної резистентності
між левофлоксацином та іншими класами антибактеріальних засобів.

Контрольні точки

Рекомендовані Європейським комітетом з тестування
антимікробної чутливості (EUCAST) граничні значення МІК левофлоксацину, що
відділяють чутливі мікроорганізми від організмів проміжно чутливих (помірно
резистентних) та проміжно чутливі від резистентних організмів, зазначені у
таблиці 1 тестування МІК (мг/л).

Клінічні граничні значення МІК левофлоксацину.

Таблиця
1

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriacae

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

Pseudomonas
spp.

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

Acinetobacter
spp.

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

Staphylococcus
spp.

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

S.
pneumoniae1

≤ 2 мг/л

> 2
мг/л

Streptococcus
A, B, C, G

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

H.
influenzae2,3,

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

M.
catarrhalis3

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

Граничні
значення, не пов’язані з видами4

≤ 1 мг/л

> 2
мг/л

1 Граничні значення стосуються терапії високих доз.

2 Можливий низький рівень резистентності (МІК
левофлоксацину 0,12-0,5 мг/л), але не існує доказів, що він має клінічне
значення для H. Influenza.

3Штами з величинами МІК, вищими від граничного значення
між чутливими та проміжно чутливими (помірно резистентними) штамами, є дуже
рідкісними або про них ще не повідомлялося. Тести на ідентифікацію та
протимікробну чутливість на будь-якому такому ізоляті слід повторити і, якщо
результат буде підтверджено, надіслати ізолят до уповноваженої лабораторії.

Граничні значення МІК, не пов’язані з видами, були визначені переважно за
даними фармакокінетики/фармакодинаміки та не залежать від розподілу МІК певних
видів. Граничні значення МІК використовуються лише для видів, яким не було
визначено конкретне для виду межове значення, та не використовуються для видів,
де не рекомендується тестування на чутливість чи для яких існує недостатньо
доказів щодо сумнівних видів (Enterococcus, Neisseria, грамнегативні анаероби).

4Граничні значення пероральних доз від 500 мг
одноразово до 500 мг х 2 рази на добу і внутрішньовенних доз від 500 мг
одноразово до 500 мг х 2 рази на добу.

Поширеність резистентності може варіювати географічно та з часом для
вибраних видів, бажано отримати локальну інформацію про резистентність,
особливо при лікуванні тяжких інфекцій. При необхідності слід звернутися за
порадою до спеціаліста, коли місцева поширеність резистентності є такою, що
корисність агента щонайменше при деяких типах інфекцій є сумнівною.

Зазвичай чутливі види

Аеробні грампозитивні бактерії

Bacillus
anthracis, Staphylococcus aureus methicillin-susceptible, Staphylococcus
saprophyticus, Streptococci, group C and G, Streptococcus agalactiae,
Streptococcus pneumonia, Streptococcus pyogenes.

Аеробні грамнегативні бактерії

Eikenella
corrodens, Haemophilus influenza, Haemophilus para-influenzae, Klebsiella
oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris,
Providencia rettgeri

Анаеробні бактерії

Peptostreptococcus

Інші

Chlamydophila
pneumoniae, Chlamydophila psittaci, Chlamydia trachomatis, Legionella
pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum

Види, для яких набута (вторинна) резистентність може
бути проблематичною

Аеробні грампозитивні бактерії

Enterococcus
faecalis, Staphylococcus aureus methicillin-resistant*

Coagulase
negative Staphylococcus spp

Аеробні грамнегативні бактерії

Acinetobacter
baumannii, Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae,
Escherichia coli, Klebsiella pneumonia, Morganella morganii, Proteus mirabilis,
Providencia stuartii

Pseudomonas
aeruginosa, Serratia marcescens

Анаеробні бактерії

Bacteroides
fragilis

Суттєво резистентні штами

Аеробні грампозитивні бактерії

Enterococcus
faecium

* Механізм резистентності Staphylococcus aureus, імовірно, має корезистентність до
фторхінолонів, включаючи левофлоксацин.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Левофлоксацин при пероральному прийомі швидко та майже
повністю всмоктується, при цьому пікові концентрації у плазмі крові досягаються
протягом 1-2 години. Абсолютна біодоступність становить приблизно 99-100 %.

Їжа майже не впливає на всмоктування левофлоксацину.

Рівноважний стан досягається протягом 48 годин при
режимі дозування 500 мг 1 або 2 рази на добу.

Розподіл.

Приблизно 30-40 % левофлоксацину зв’язується з
протеїном сироватки крові. Середній об’єм розподілу левофлоксацину становить
близько 100 л після одноразового і повторного введення дози 500 мг, що вказує
на його широке поширення у тканинах організму.

Проникнення у тканини та рідини організму.

Левофлоксацин має здатність проникати до слизової
оболонки бронхів, рідини епітеліальної вистилки, альвеолярних макрофагів,
тканин легенів, шкіри (вмісту пухирів), тканин передміхурової залози та сечі.
Однак левофлоксацин погано проникає у цереброспінальну рідину.

Біотрансформація.

Левофлоксацин метаболізується дуже незначною мірою,
метаболітами є дисметил-левофлоксацин та левофлоксацин N-оксид. Ці метаболіти
становлять менше 5 % кількості препарату, що виділяється з сечею. Левофлоксацин
є стереохімічно стабільним та не підлягає інверсії хіральної структури.

Виведення.

Після перорального та внутрішньовенного введення
левофлоксацин виводиться з плазми крові відносно повільно (період
напіввиведення становить 6-8 годин). Виведення здійснюється зазвичай нирками
(понад 85 % введеної дози). Середній виражений загальний кліренс левофлоксацину
після введення 1 дози 500 мг становив 175 ± 29,2 мл/хв. Немає суттєвої різниці
щодо фармакокінетики левофлоксацину після внутрішньовенного та перорального
введення, що свідчить про взаємозамінність цих шляхів (перорального та
внутрішньовенного).

Лінійність.

Левофлоксацин має лінійну фармакокінетику у діапазоні
доз від 50 до 1000 мг.

Пацієнти з нирковою недостатністю.

На
фармакокінетику левофлоксацину впливає ниркова недостатність. При зниженні
функції нирок знижується ниркове виведення та кліренс, а періоди напіввиведення
збільшуються, як видно з наведеної нижче таблиці 2.

Таблиця 2

Кліренс креатиніну (мл/хв)

< 20

20-49

50-80

Нирковий кліренс (мл/хв)

13

26

57

Період напіввиведення (години)

35

27

9

Пацієнти літнього віку.

Немає значних відмінностей у фармакокінетиці
левофлоксацину у молодих пацієнтів та пацієнтів літнього віку, крім
відмінностей, пов’язаних із кліренсом креатиніну.

Статеві відмінності.

Окремий аналіз щодо пацієнтів жіночої та чоловічої
статі продемонстрував незначні відмінності у фармакокінетиці левофлоксацину
залежно від статі. Не існує доказів того, що ці статеві відмінності є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекції, спричинені чутливими до препарату мікроорганізмами:

– негоспітальна пневмонія*;

– ускладнені інфекції шкіри та м’яких тканин*;

– гострий пієлонефрит та ускладнені інфекції сечовивідних шляхів;

– хронічний бактеріальний простатит;

*стосовно вищевказаних інфекційних захворювань
левофлоксацин слід призначати лише у випадках недостатньої ефективності інших
антибактеріальних лікарських засобів, які переважно застосовують для
початкового лікування даних інфекцій.

Слід враховувати офіційні рекомендації щодо належного застосування
антибактерійних засобів.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до левофлоксацину, інших
фторхінолонів або до будь-якого інгредієнта препарату;

- епілепсія;

- ушкодження
сухожиль, пов’язане з застосуванням фторхінолонів.

Особливі заходи безпеки.

Препарат слід використовувати негайно (протягом 3
годин) після перфорації гумової пробки, щоб запобігти бактеріальному зараженню.
Під час проведення інфузії захист від світла не потрібен. Лікарський засіб
призначений тільки для одноразового використання.

Перед використанням розчин необхідно оглянути.
Використовувати слід тільки прозорий розчин, вільний від часток.

Як і всі інші препарати, будь-який невикористаний
лікарський засіб слід утилізувати відповідно до місцевих правил.

Змішування з іншими розчинами для інфузії:

Препарат сумісний з такими розчинами для інфузій:

- 0,9 % розчином хлориду натрію;

- 5 % розчином глюкози для ін’єкцій;

- 2,5 % розчином глюкози у розчині Рінгера;

- комбінованими розчинами для парентерального харчування
(амінокислоти, глюкоза, електроліти).

Питання щодо несумісності розглянуті в розділі
«Несумісність».

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Вплив інших лікарських засобів на
левофлоксацин.

Теофілін,
фенбуфен або подібні нестероїдні протизапальні лікарські засоби.

Не виявлено фармакокінетичної взаємодії левофлоксацину
з теофіліном. Проте можливе суттєве зниження судомного порога при одночасному
застосуванні хінолонів з теофіліном і нестероїдними протизапальними препаратами
та іншими агентами, які зменшують судомний поріг. Концентрація левофлоксацину у
присутності фенбуфену була приблизно на 13 % вищою, ніж при прийомі лише
левофлоксацину.

Пробенецид і
циметидин.

Пробенецид та циметидин статистично достовірно
впливають на виведення левофлоксацину. Нирковий кліренс левофлоксацину
знижується у присутності циметидину на 24 % та пробенециду на 34 %. Це тому, що
обидва препарати здатні блокувати канальцеву секрецію левофлоксацину. Однак при
дозах, які випробовувалися у ході дослідження, малоймовірно, щоб статистично
значущі кінетичні відмінності мали клінічну значущість. Слід з обережністю
ставитися до одночасного прийому левофлоксацину з лікарськими засобами, що
впливають на канальцеву секрецію, такими як пробенецид та циметидин, особливо
пацієнтам з нирковою недостатністю.

Інша
інформація.

На фармакокінетику левофлоксацину при одночасному з
ним застосуванні не спричиняють ніякого клінічно значущого впливу таки
лікарські засоби: карбонат кальцію, дигоксин, глібенкламід, ранітидин.

Вплив левофлоксацину на інші
лікарські засоби.

Циклоспорин.

Період напіввиведення циклоспорину збільшується на 33
% при одночасному прийомі з левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К.

При одночасному застосуванні з антагоністами вітаміну
К (наприклад варфарином) повідомлялося про підвищення коагуляційних тестів
(протромбіновий час/міжнародне нормалізаційне співвідношення) та/або кровотечі,
які можуть бути вираженими. Зважаючи на це, у пацієнтів, які отримують
паралельно антагоністи вітаміну К, необхідно контролювати показники коагуляції
(див. розділ «Особливості застосування»).

Лікарські
засоби, що подовжують інтервал QТ.

Левофлоксацин, як і інші фторхінолони, слід
застосовувати з обережністю пацієнтам, які отримують лікарські засоби, відомі
своєю здатністю подовжувати інтервал QТ (наприклад протиаритмічні засоби класу
ІА та III, трициклічні антидепресанти, макроліди та антипсихотичні лікарські
засоби) (див. розділ «Особливості застосування» (Подовження інтервалу QТ)).

Глюкокортикостероїди.
При одночасному застосуванні із глюкокортикостероїдами
підвищується ризик розвитку розриву сухожилля.

Інша значуща інформація.

Не відзначається впливу левофлоксацину на
фармакокінетику теофіліну (який є субстратом ферменту CYP1A2), що свідчить про
те, що левофлоксацин не є інгібітором CYP1A2.

Не рекомендується застосування  левофлоксацину одночасно з алкоголем.

Особливості застосування.

Слід уникати застосування лікарського засобу
пацієнтам, які мали серйозні побічні реакції у минулому при застосуванні
хінолонів або фторхінолонів. Лікування цих пацієнтів левофлоксацином слід розпочинати
тільки у разі відсутності альтернативних варіантів лікування і після ретельної
оцінки користі/ризику.

Пацієнтам
з вираженим атеросклерозом судин
головного мозку, порушеннями мозкового кровообігу слід бути обережними при
застосуванні препарату.

Аневризма/розшарування
аорти.

Дані епідеміологічних досліджень свідчать про
підвищений ризик розвитку аневризми або розшарування аорти при застосуванні
фторхінолонів, особливо у пацієнтів літнього віку. Тому антибіотики з групи
фторхінолонів слід застосовувати лише після ретельної оцінки співвідношення
користь-ризик та після розгляду можливості застосування інших варіантів
лікування у пацієнтів з аневризмою/розшаруванням аорти, пацієнтів з наявністю
випадків аневризми аорти у сімейному анамнезі та пацієнтів із факторами ризику
або станами, що можуть зумовити розвиток аневризми/розшарування аорти
(наприклад, синдром Марфана, судинний синдром Елерса–Данлоса, артеріїт Такаясу,
гігантоклітинний артеріїт, хвороба Бехчета, гіпертензія та атеросклероз).

У випадку виникнення різкого абдомінального болю,
болю у грудях або спині пацієнтам слід негайно звернутися за невідкладною
медичною допомогою.

Метицилінрезистентний
S.Aureus.

Для метицилінрезистентного S. Aureus (MRSA) існує дуже висока імовірність корезистентності до
фторхінолонів, у тому числі до левофлоксацину. У зв’язку з цим левофлоксацин не
рекомендований для лікування інфекцій, відомим чи підозрюваним збудником яких є
MRSA, за винятком випадків, коли результати лабораторних тестів підтвердили
чутливість збудника до левофлоксацину.

Частим збудником інфекцій сечовивідних шляхів може бути резистентна до
левофлоксацину E. сoli, що слід взяти
до уваги, призначаючи левофлоксацин пацієнтам із захворюваннями сечовивідних
шляхів. Лікарям, які призначають терапію, рекомендується враховувати місцеву
поширеність резистентності E. coli до
фторхінолонів.

Резистентність до фторхінолонів у E. coli (найчастішого збудника інфекцій сечовивідних шляхів) варіює
у різних країнах. При призначенні фторхінолонів слід враховувати місцеву
поширеність резистентності E. сoli до
фторхінолонів.

Тривалість інфузії

Рекомендована тривалість інфузії повинна становити
принаймні 30 хвилин для 250 мг або 60 хвилин для 500 мг розчину левофлоксацину
для інфузій. Відомо, що під час інфузії офлоксацину може розвинутися тахікардія
та тимчасове зниження артеріального тиску. Рідко у результаті сильного зниження
артеріального тиску може розвинутися серцево-судинна недостатність. Якщо
помітне зниження артеріального тиску відбувається під час інфузії
левофлоксацину (L-ізомер офлоксацину), введення препарату потрібно негайно
припинити.

Тендиніт і
розрив сухожиль.

У поодиноких випадках у пацієнтів може виникати
тендиніт. Розвиток
тендиніту та розрив сухожиль (зокрема, але не обмежуючись ахілловим
сухожиллям), іноді з обох сторін, можуть спостерігатися вже впродовж перших 48
годин після початку лікування хінолонами або фторхінолонами, причому про такі
випадки повідомляли також через кілька місяців після завершення застосування
препарату. Ризик розвитку тендиніту та розриву сухожиль є підвищеним у
пацієнтів літнього віку, пацієнтів з порушенням функції нирок, пацієнтів, які
перенесли трансплантацію паренхіматозних органів, у пацієнтів, які отримують
добову дозу 1000 мг левофлоксацину, а також у пацієнтів, які одночасно
проходять лікування кортикостероїдами. Відповідно, слід уникати одночасного
застосування кортикостероїдів.

При перших ознаках тендиніту (наприклад, болісне
набрякання, запалення) слід терміново припинити лікування левофлоксацином та
розглянути альтернативні варіанти лікування. Уражені кінцівки необхідно
лікувати відповідним чином (наприклад, іммобілізація). При наявності ознак
тендинопатії не рекомендується застосовувати кортикостероїди.

Захворювання,
спричинені Clostridium difficile.

Діарея, особливо тяжкого ступеня, стійка та/або з домішками крові, яка
виникає під час або після лікування левофлоксацином (у тому числі протягом
кількох тижнів після лікування), може бути симптомам захворювання, зумовленого Clostridium difficile. Найтяжчою формою
даного захворювання є псевдомембранозний коліт (див. розділ «Побічні реакції»).
У зв’язку з цим лікарю слід враховувати можливість наявності захворювання,
зумовленого Clostridium difficile,
якщо у пацієнта на тлі лікування левофлоксацином або після нього розвивається
діарея тяжкого ступеня. При підозрі на захворювання, зумовлене Clostridium difficile, левофлоксацин
слід негайно відмінити та у невідкладному порядку розпочати належне лікування.
Лікарські засоби, що пригнічують перистальтику кишечнику, у цьому випадку
протипоказані.

Пацієнти зі
схильністю до судом.

Хінолони можуть знижувати судомний поріг і провокувати розвиток судом.
Левофлоксацин протипоказаний пацієнтам з епілепсією в анамнезі (див. розділ
«Протипоказання»). Як і інші хінолони, його слід застосовувати з надзвичайною
обережністю пацієнтам, схильним до судом, та при одночасному лікуванні діючими
речовинами, що знижують судомний поріг, наприклад теофіліном (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). У разі
виникнення судомного нападу (див. розділ «Побічні реакції») левофлоксацин слід
відмінити.

Пацієнти з
недостатністю глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Пацієнти з прихованими або явними порушеннями активності
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази можуть мати схильність до гемолітичних реакцій
при лікуванні хінолоновими антибіотиками. У зв’язку з цим у разі необхідності
застосування левофлоксацину за цими пацієнтами слід здійснювати нагляд щодо
можливого виникнення гемолізу.

Пацієнти з
нирковою недостатністю.

Оскільки левофлоксацин виводиться в основному нирками, потрібна корекція
дози для пацієнтів із порушеною функцією нирок (нирковою недостатністю) (див.
розділ «Спосіб застосування та дози»).

Реакції
підвищеної чутливості (гіперчутливості).

Левофлоксацин може призвести до серйозних, потенційно летальних реакцій
підвищеної чутливості (наприклад від ангіоневротичного набряку до
анафілактичного шоку), в окремих випадках після застосування першої ж дози
препарату. При виникненні реакцій гіперчутливості необхідно відмінити прийом
левофлоксацину, звернутися до лікаря і розпочати відповідне лікування.

Тяжкі
шкірні побічні реакції.

При застосуванні
левофлоксацину повідомляли про тяжкі шкірні побічні реакції, включаючи
токсичний епідермальний некроліз (TEN: також відомий як синдром Лайєлла),
синдром Стівенса-Джонсона (SJS) та реакції лікарського засобу з еозинофілією і
системними симптомами (DREES), які можуть бути небезпечними для життя або
летальними (див. розділ «Побічні реакції»).

На час призначення препарату
пацієнтів слід попередити про ознаки та симптоми тяжких шкірних реакцій та
ретельно стежити.
Якщо з’являються ознаки і симптоми, які свідчать про ці реакції, левофлоксацин
слід негайно припинити і слід розглянути альтернативне лікування.

Якщо у пацієнта розвинулася
серйозна реакція, така як SJS, TEN або DRESS із застосуванням левофлоксацину,
лікування левофлоксацином не слід відновлювати у цього пацієнта у будь-який
час.

Дисглікемія.

Як і при застосуванні усіх хінолонів, повідомлялося про випадки змін з боку
рівня глюкози в крові, серед яких були випадки як гіпоглікемії, так і
гіперглікемії, що спостерігалися, як правило, у пацієнтів із цукровим діабетом,
які отримували супутню терапію пероральним цукрознижувальним препаратом
(наприклад глібенкламідом) або інсуліном. Повідомлялося про випадки
гіпоглікемічної коми. У пацієнтів з цукровим діабетом рекомендується ретельно
контролювати рівень глюкози цукру в крові (див. розділ «Побічні реакції»).
Препарат містить 5 мг глюкози на дозу (флакон 100 мл), тому препарат необхідно з
обережністю застосовувати хворим на цукровий діабет.

Профілактика
фотосенсибілізації.

Повідомлялося про випадки фотосенсибілізації на тлі застосування
левофлоксацину (див. розділ «Побічні реакції»). Для запобігання
фотосенсибілізації рекомендовано, щоб пацієнти не зазнавали без потреби впливу
сильного сонячного випромінювання або опромінення штучними джерелами
УФ-променів (наприклад УФ-лампою «штучне сонце», лампами солярію), під час
лікування та протягом 48 годин після припинення прийому левофлоксацину.

Пацієнти,
які отримують антагоністи вітаміну K.

Через можливе підвищення рівнів показників згортання крові (протромбіновий
час/ міжнародне нормалізаційне співвідношення) та/або збільшення частоти
геморагічних ускладнень у пацієнтів, які отримують левофлоксацин у комбінації з
антагоністом вітаміну К (наприклад варфарином), при одночасному застосуванні
цих засобів необхідно контролювати показники зсідання крові (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Психотичні
реакції.

Повідомлялося про психотичні реакції у пацієнтів, які приймають хінолони,
включаючи левофлоксацин. Дуже рідко вони прогресували до суїцидальних думок та
самодеструктивної поведінки, іноді лише після прийому єдиної дози
левофлоксацину (див. розділ «Побічні реакції»). Якщо у пацієнта виникають ці
реакції, прийом левофлоксацину слід припинити та вдатися до відповідних
заходів. Рекомендується з обережністю застосовувати левофлоксацин пацієнтам із
психотичними розладами або пацієнтам із психічними захворюваннями в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT.

Слід з обережністю відноситися до застосування фторхінолонів, включаючи
левофлоксацин, пацієнтам з відомими факторами ризику подовження інтервалу QT,
такими як:

- вроджений або набутий синдром подовження інтервалу QT;

- одночасне застосування лікарських засобів, що мають здатність подовжувати
інтервал QT (таких як протиаритмічні засоби класу ІА і ІІІ, трициклічні
антидепресанти, макроліди, антипсихотичні лікарські засоби);

- порушення балансу електролітів (наприклад гіпокаліємія, гіпомагніємія);

-захворювання серця (наприклад серцева недостатність, інфаркт міокарда,
брадикардія) (див. розділи «Спосіб застосування та дози (Пацієнти літнього
віку)», «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»,
«Побічні реакції», «Передозування»).

Пацієнти літнього віку та жінки можуть бути більш чутливими до лікарських
засобів, що подовжують інтервал QT. У зв’язку з цим необхідно з обережністю
застосовувати фторхінолони, включаючи левофлоксацин, пацієнтам цих груп.

Периферична
нейропатія.

Повідомлялося про випадки сенсорної або сенсомоторної периферичної
нейропатії, що призводила до парестезії, гіпестезії, дизестезії або слабкості, у
пацієнтів, які приймали фторхінолони, включаючи левофлоксацин. Прийом
левофлоксацину слід припинити, якщо у пацієнта спостерігаються симптоми
нейропатії, такі як болі, відчуття печіння, поколювання, оніміння або
слабкість, щоб попередити виникнення необоротного стану.

Гепатобіліарні
порушення.

При застосуванні левофлоксацину (переважно у пацієнтів з тяжкими основними
захворюваннями, наприклад сепсисом) повідомлялося про випадки некрозу печінки
аж до печінкової недостатності з летальним наслідком (див. розділ «Побічні
реакції»). Пацієнтам слід рекомендувати припинити лікування та звернутися до
лікаря, якщо виникають такі прояви та симптоми хвороби печінки як анорексія,
жовтяниця, потемніння сечі, свербіж або болі у ділянці живота.

Загострення
myasthenia gravis.

Фторхінолони, включаючи левофлоксацин, мають ефект нервово-м’язової блокади
та можуть загострювати м’язову слабкість у пацієнтів з myasthenia gravis. У післяреєстраційному періоді у пацієнтів з myasthenia gravis із застосуванням
фторхінолонів були асоційовані серйозні побічні реакції, включаючи летальні випадки та стани,
що потребували заходів з підтримки дихання. Левофлоксацин не рекомендовано
застосовувати пацієнтам з myasthenia
gravis в анамнезі.

Порушення
зору.

Якщо при прийомі левофлоксацину виникають будь-які порушення зору або
побічні реакції з боку органів зору, слід негайно звернутися до офтальмолога
(див. розділи «Побічні реакції» та «Здатність впливати на швидкість реакції при
керуванні автотранспортом або іншими механізмами»).

Суперінфекція.

Застосування левофлоксацину, особливо тривале, може призводити до
надмірного росту нечутливих (резистентних) до препарату мікроорганізмів. Якщо
на тлі терапії розвивається суперінфекція, необхідно застосувати належні заходи.

Вплив на
результати лабораторних досліджень.

У пацієнтів, які отримували левофлоксацин, визначення опіатів у сечі може
дати хибно-позитивний результат. Може виникнути необхідність підтвердження
позитивних результатів на опіати, отримані при скринінговому тесті, за
допомогою більш специфічних методів.

Левофлоксацин може пригнічувати ріст Mycobacterium
tuberculosis і у зв’язку з цим призводити до хибно-негативних результатів
при бактеріологічній діагностиці туберкульозу.

Тривалі, інвалідизуючі і потенційно
незворотні серйозні побічні реакції.

У дуже
рідкісних випадках у пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони,
незалежно від віку та наявних факторів ризику, повідомляли про тривалі
(протягом місяців або років), інвалідизуючі та потенційно незворотні побічні
реакції, які впливають на різні, а іноді на декілька одразу, систем організму
(зокрема опорно-рухову, нервову, психічну та органи чуття). Застосування
препарату слід негайно припинити після появи перших ознак або симптомів
будь-якої серйозної побічної реакції та слід звернутися за консультацією до
лікаря.

Натрій.

Цей лікарський засіб містить 39,1 ммоль (900 мг) натрію на 100 мл
розчину. Це потрібно враховувати пацієнтам, які дотримуються дієти з контролем
вмісту натрію.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Через відсутність досліджень та можливе ушкодження хінолонами суглобового
хряща в організмі, який росте, препарат протипоказаний вагітним та жінкам, які
годують груддю. Якщо під час лікування препаратом діагностується вагітність,
про це слід повідомити лікаря.

Левофлоксацин не зумовлював порушень фертильності або репродуктивної
функції у тварин.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Деякі побічні реакції (наприклад запаморочення/вертиго, сонливість,
порушення зору) можуть порушувати здатність пацієнта до концентрації уваги і
швидкість його реакції і, таким чином, зумовлювати підвищений ризик у
ситуаціях, коли ці якості мають особливо велике значення (наприклад при керуванні
автотранспортом або роботі з іншими механізмами).

Спосіб застосування та дози. Препарат вводити
внутрішньовенно повільно 1 або 2 рази на добу. Дозування залежить від типу та
тяжкості інфекції, а також чутливості до препарату можливого збудника. Лікування
препаратом після початкового використання його внутрішньовенної форми може бути
завершене застосуванням пероральної форми за умови прийнятності такого
лікування для конкретного пацієнта. Враховуючи біоеквівалентність
парентеральних і пероральних лікарських форм, можна використовувати однакову їх
дозу.

Тривалість інфузії повинна становити не менше 30 хвилин для 250 мг або 60
хвилин для     500 мг розчину (див.
розділ «Особливості застосування»).

Питання несумісності розглянуті в розділі «Несумісність», сумісність з
іншими інфузійними розчинами ― у розділі «Особливі заходи безпеки».

Дозування для пацієнтів з
нормальною функцією нирок, у яких кліренс креатиніну

понад 50 мл/хв

Таблиця 3

Показання

Доза, мг

Кількість

прийомів на добу

Тривалість лікування

Негоспітальні пневмонії

500

1-2 рази

7-14 днів

Гострий пієлонефрит

500

1 раз

7-10 днів

Ускладнені інфекції сечовивідних шляхів

500

1 раз

7-14 днів

Хронічний бактеріальний простатит

500

1 раз

28 днів

Ускладнені інфекції шкіри та м’яких тканин

500

1-2 рази

7-14 днів

Дозування для пацієнтів з
порушеною функцією нирок, у яких кліренс креатиніну

менше 50 мл/хв

Таблиця 4

Кліренс креатиніну

Режим дозування

(залежно від тяжкості інфекції та нозологічної
форми)

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

50-20 мл/хв

перша доза –

250 мг, наступні – 125 мг/

24 години

перша доза –

500 мг, наступні – 250 мг/

24 години

перша доза –

500 мг, наступні – 250 мг/

12 годин

19-10 мл/хв

перша доза –

250 мг, наступні – 125 мг/

48 годин

перша доза –

500 мг, наступні – 125 мг/

24 години

перша доза –

500 мг, наступні – 125 мг/

12 годин

<10 мл/хв (а також при
гемодіалізі та ХАПД 1)

перша доза –

250 мг, наступні – 125 мг/

48 годин

перша доза –

500 мг, наступні – 125 мг/

24 години

перша доза –

500 мг, наступні – 125 мг/

24 години

1Після гемодіалізу або хронічного амбулаторного перитонеального
діалізу (ХАПД) додаткові дози не потрібні.

Дозування для пацієнтів з порушеною функцією печінки.

Корекція дози не потрібна, оскільки левофлоксацин незначною мірою
метаболізується у печінці та виводиться переважно нирками.

Дозування для пацієнтів літнього віку.

Якщо ниркова функція не порушена, немає потреби в корекції дози.

Діти. Левофлоксацин протипоказаний дітям
(віком до 18 років), оскільки не виключене ушкодження суглобового хряща.

Передозування.

Симптоми. Найважливіші передбачувані симптоми передозування
левофлоксацином стосуються центральної нервової системи: сплутаність
свідомості, запаморочення, порушення свідомості та судомні напади, галюцинації,
тремор, нудота, ерозія слизових оболонок, подовження QT-інтервалу.

Лікування. У разі передозування необхідно проводити ретельний
нагляд за пацієнтом, включаючи ЕКГ. Лікування
симптоматичне. Гемодіаліз, у тому числі перитонеальний діаліз та хронічний
амбулаторний перитонеальний діаліз, не є ефективним для видалення
левофлоксацину з організму. Не існує жодних специфічних антидотів.

Побічні реакції.

Нижче вказані побічні реакції за системами органів та частотою: дуже часто
(≥1/10), часто (≥1/100, <1/10), нечасто (≥1/1000,
<1/100), рідко (≥1/10000, <1/1000), невідомо (частоту не можна
оцінити на підставі наявних даних). У межах кожної групи за частотою проявів
небажані явища зазначені у порядку зменшення їхньої тяжкості.

Класи та системи

Часто

Нечасто

Рідко

Частота невідома

Інфекції та інвазії

Грибкові інфекції, включаючи інфекції, спричинені
грибками роду Candida.

Резистентність патогенних мікроорганізмів

З боку кровоносної та лімфатичної систем

Лейкопенія

Еозинофілія

Тромбоцитопенія

Нейтропенія

Панцитопенія

Агранулоцитоз

Гемолітична анемія

З боку імунної системи

Набряк Квінке

Підвищена чутливість

Анафілактичний шок1

Анафілактоїдний шок1

Порушення обміну речовин і харчування

Анорексія

Гіпоглікемія, особливо у хворих на цукровий діабет

Гіперглікемія

Гіпоглікемічна кома

З боку психіки*

Безсоння

Тривожність

Сплутаність свідомості

Нервозність

Психотичні реакції (наприклад з галюцинаціями,
параноєю)

Депресія

Ажитація

Порушення сну

Психотичні розлади із загрозливою для пацієнта
поведінкою, у тому числі суїцидальні думки або спроби самогубства

З боку нервової системи*

Головний біль

Запаморочення

Сонливість

Тремор

Судоми,

парестезія

Периферична сенсорна нейропатія

Периферична сенсорна моторна нейропатія

Паросмія, в тому числі аносмія

Дискінезія

Екстрапірамідальні розлади

Агевзія

Непритомність

Доброякісна внутрішньочерепна гіпертензія

З боку органів зору*

Порушення зору, такі як затуманення зору

Транзиторна втрата зору

З боку органів слуху*

Вертиго

Шум у вухах

Втрата слуху

Погіршення слуху

З боку серцево-судинної системи

Тахікардія

Серцебиття

Шлуночкова тахікардія, що може призвести до зупинки
серця

Шлуночкова аритмія та шлуночкова тахікардія типу
«пірует» (спостерігається переважно у хворих з факторами ризику пролонгації
інтервалу QT), подовження інтервалу QT, зареєстроване з допомогою ЕКГ

З боку судинної системи

Стосуються тільки форми препарату для внутрішньо-

венного введення:

Флебіт

Артеріальна гіпотензія

З боку дихальної системи, органів грудної клітки та
середостіння

Задишка

Бронхоспазм, алергічний пневмоніт

З боку шлунково-кишкового тракту

Діарея

Блювання

Нудота

Біль у животі

Диспепсія

Метеоризм

Запор

Геморагічна діарея, яка рідко може бути ознакою
ентероколіту, включаючи псевдомембра-

нозний коліт

Панкреатит

З боку печінки та жовчовивідних шляхів

Підвищення рівня печінкових ферментів (АЛТ/АСТ,
лужна фосфатаза, ГГТ)

Підвищення рівня білірубіну в крові

Жовтяниця і тяжкі ураження печінки, у тому числі
випадки розвитку летальної гострої печінкової недостатності, в першу чергу у
хворих з тяжкими основними захворюваннями

Гепатит

З боку шкіри та підшкірних тканин2

Висип

Свербіж

Кропив’янка

Гіпергідроз

Реакція на лікарський засіб з еозинофілією та
системними симптомами (DRESS-синдром)

Стійкі медикаментозні
висипання

Токсичний епідермальний некроліз

Синдром Стівенса-Джонсона

Поліморфна еритема

Реакції фотосенсибіліза-

ції

Лейкоцитоклас-

тичний васкуліт

Стоматит

З боку скелетно-м’язової системи та сполучної
тканини*

Артралгія

Біль у м’язах

Ураження сухожиль, включаючи тендиніт (наприклад
ахіллового сухожилля)

М’язова слабкість, яка може мати значення у
пацієнтів з міастенією

Гострий некроз скелетних м’язів

Розрив сухожиль (наприклад ахіллового сухожилля)

Розрив зв’язок

Розрив м’язів

Артрит

З боку сечовидільної системи

Підвищення рівня креатиніну в крові

Гостра
ниркова недостатність (наприклад внаслідок інтерстиціального нефриту)

Загальні розлади та реакції у місці введення*

Стосуються тільки форми препарату для внутрішньо-

венного введення:

Реакція у місці інфузії (біль, почервоніння)

Астенія

Пропасниця

Біль (у тому числі біль у спині, грудній клітці,
кінцівках)

З
боку ендокринної системи

Синдром неадекватної секреції антидіуретичного
гормону (СНС АДГ)

1Анафілактичні та анафілактоїдні реакції можуть іноді
виникати навіть після введення першої дози препарату.

2Реакції слизових оболонок можуть іноді виникати навіть
після введення першої дози препарату.

*У дуже рідкісних випадках у пацієнтів, які отримували
хінолони та фторхінолони, незалежно від наявних факторів ризику, повідомляли
про тривалі (протягом місяців або років), інвалідизуючі та потенційно
незворотні серйозні побічні реакції, які впливають на різні, а іноді на
декілька одразу, системи організму та органи чуття (у тому числі реакції, такі
як тендиніт, розрив сухожилля, артралгія, біль у кінцівках, порушення ходи,
невропатії, пов’язані з парестезією, депресія, втома, порушення пам’яті,
порушення сну, порушення слуху, зору, смаку та запаху) (див. розділ «Особливості
застосування»).

До інших побічних ефектів, пов’язаних із застосуванням фторхінолонів,
належать напади порфірії у хворих на порфірію.

Термін придатності. 2 роки.

Несумісність.

Препарат не слід змішувати з інфузійними розчинами та ін’єкціями, що мають
фізичну та хімічну нестабільність при  рН
3-4 (такими як бікарбонат натрію, пеніцилін, гепарин).

Не слід змішувати препарат з іншими лікарськими засобами в одній ємності,
окрім зазначених у розділі «Особливі заходи безпеки».

Умови
зберігання. Зберігати у сухому, захищеному від
світла місці  при температурі не вище
25˚С. Зберігати у недоступному для дітей місці. Не заморожувати.

Упаковка.  По 100 мл
або по 150 мл у контейнері; по 1 контейнеру в поліетиленовому пакеті в
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Дочірнє підприємство «Фарматрейд».

Місцезнаходження
виробника  та адреса місця провадження його
діяльності.

Вул. Самбірська, 85, м. Дрогобич, Львівська обл., 82111, Україна.