ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування
лікарського
засобу

НОЛІПРЕЛ®
ФОРТЕ 4,0 мг/1,25 мг

(NOLIPREL® FORTE 4.0 mg/1.25 mg)

Склад:

діючі
речовини: perindopril, indapamide;

1 таблетка
містить: 4 мг
периндоприлу
тертбутиламіну,
що
відповідає 3,338 мг
периндоприлу,
та 1,25 мг
індапаміду;

допомiжнi
речовини: лактози
моногідрат,
магнію
стеарат, кремній
гідрофобний
колоїдний,
целюлоза
мікрокристалічна.

Лікарська форма.
Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетка
білого
кольору,
довгастої
форми.

Фармакотерапевтична
група. Комбіновані
препарати
інгібіторів
ангіотензин-перетворювального
ферменту
(АПФ). Периндоприл
та діуретики.
Код ATX
C09B A04.

Фармакологiчнi
властивості.

Фармакодинаміка.

Ноліпрел® Форте
4,0 мг/1,25 мг – це
комбінація
інгібітору
АПФ
периндоприлу
тертбутиламіну та
сульфонамiдного
діуретика
індапаміду. Його
фармакологічна
дія
зумовлена
властивостями
кожного
компонента (периндоприлу
та
індапаміду) і
їхнім
адитивним
синергізмом.

Механізм
дії

Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
має
адитивний
синергічний
ефект двох
антигіпертензивних
компонентів.

Механізм
дії
периндоприлу

Периндоприл
– інгібітор
АПФ, що
перетворює
ангіотензин І
в
ангіотензин ІІ
(судинозвужувальну
субстанцію),
додатково
стимулює
секрецію
альдостерону
корою
надниркових
залоз та розпад
брадикініну
(вазодилатуючої
субстанції)
до
неактивних
гептапептидів.

Наслідком
інгібування
АПФ є:

·
зниження
секреції
альдостерону;

·
підвищення
активності
реніну в
плазмі крові,
тоді як
альдостерон
не чинить
негативного
впливу;

·
зменшення
загального
периферичного
опору судин
завдяки
переважному
впливу на судини
м’язів та
нирок; при
цьому не
спостерігається
затримки
води та солей
або рефлекторної
тахікардії,
навіть у разі
тривалого лікування.

Окрім
того,
периндоприл
знижує артеріальний
тиск у
пацієнтів з
нормальним
та низьким
рівнем
реніну в
плазмі крові.

Периндоприл
діє через
свій
активний
метаболіт
периндоприлат.
Інші
метаболіти
неактивні.

Периндоприл
зменшує
роботу серця
через:

·
вазодилататорну
дію на вени
(можливо,
через зміни у
метаболізмі
простагландинів)
– зменшення
переднавантаження;

·
зменшення
загального
опору
периферичних
судин –
зменшення
постнавантаження
на серце.

Дослідження,
проведені з
участю
пацієнтів із
серцевою
недостатністю,
довели, що наслідком
застосування
периндоприлу
є:

·
зниження
тиску
наповнення
лівого та
правого
шлуночків;

·
зниження
загального
опору
периферичних
судин;

·
збільшення
серцевого
викиду та
покращення
серцевого індексу;

·
збільшення
регіонального
кровотоку у
м’язах.

Покращуються
показники
тестів з
фізичним навантаженням.

Механізм
дії
індапаміду

Індапамiд – речовина,
що є похідною
сульфонамідів
з індоловим
кільцем,
фармакологiчно
споріднена з
тiазидними
діуретиками,
діє шляхом
інгібування
реабсорбції
натрію у
кортикальному
сегменті
нирок. Це
підвищує
екскрецію
натрію та
хлоридів із
сечею та
меншою мірою -
калію і
магнію, збільшуючи
таким чином
сечовиділення
та забезпечуючи
антигіпертензивну
дію.

Фармакодинамічні
ефекти

Ноліпрел® Форте
4,0 мг/1,25 мг знижує
систолічний артеріальний
тиск (САТ) та
діастолічний
артеріальний
тиск (ДАТ) у
пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією
будь-якого
віку, що
знаходяться
як у положенні
лежачи, так і
стоячи. Антигіпертензивна
дія
препарату є
дозозалежною.
Антигіпертензивна
дія
препарату
триває 24 години.
Зниження
артеріального
тиску досягається
менш ніж за
один місяць
без виникнення
тахіфілаксії;
припинення
лікування не
спричиняє
синдрому
відміни. У
ході клінічних
досліджень
доведено, що
одночасне
призначення
периндоприлу
та індапаміду
спричинює
антигіпертензивну
дію синергічного
походження,
яка є
результатом
окремих
ефектів
складових
препарату.

PICXEL –
мультицентрове
рандомізоване
подвійно
сліпе
контрольоване
дослідження,
в якому оцінювався
вплив
комбінації
периндоприлу
та індапаміду
на
гіпертрофію
лівого
шлуночка
порівняно з
еналаприлом
у
монотерапії
(за результатами
ехокардіографії).

У ході
дослідження
PICXEL пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією
та
гіпертрофією
лівого
шлуночка (з
індексом
маси лівого
шлуночка
> 120 г/м2 у
чоловіків та
> 100 г/м2 у
жінок) було
рандомізовано
на дві групи:
частина
пацієнтів
приймала 2 мг
периндоприлу
тертбутиламіну/0,625 мг
індапаміду,
інші – 10 мг
еналаприлу 1 раз
на добу
протягом
року. Дози
було адаптовано
відповідно
до
показників артеріального
тиску: дозу
периндоприлу
тертбутиламіну
збільшували
до 8 мг,
індапаміду –
до 2,5 мг,
еналаприлу –
до 40 мг 1 раз на
добу.
Препарати у
стартовій
дозі продовжили
приймати 34 %
пацієнтів у
групі
периндоприлу/індапаміду
(2 мг
периндоприлу
та 0,625 мг
індапаміду)
та 20 % у групі
еналаприлу
(10 мг).

Наприкінці
лікування
індекс маси
лівого шлуночка
зменшився
достовірно
більшою
мірою у
пацієнтів,
які
отримували
периндоприл/індапамід
(-10,1 г/м²), ніж у
групі еналаприлу (-1,1 г/м²).
Різниця між
двома
групами
становила -8,3 (95 %
довірчий
інтервал [ДІ]
від -11,5 до -5, p < 0,0001).

Найкращий
ефект стосовно
зниження
індексу маси
лівого шлуночка
було
досягнуто
при прийомі вищих
доз
периндоприлу/індапаміду,
ніж
зареєстровані
для Ноліпрелу®
2 мг/0,625 мг та
Ноліпрелу®
Форте 4,0 мг/1,25 мг.

Артеріальний
тиск більш
ефективно зменшився
у групі
периндоприлу/індапаміду.
Різниця
середнього
зниження артеріального
тиску між
двома
групами
пацієнтів
становила - 5,8 мм рт. ст.
(95 % ДІ від -7,9 до -3,7, p
< 0,0001) для САТ та
-2,3 мм рт. ст. (95 % ДІ від
‑3,6 до -0,9, p = 0,0004)
для ДАТ з
перевагою
для
пацієнтів із
групи
периндоприлу/індапаміду.

Фармакодинамічні
ефекти, пов’язані з
периндоприлом

Периндоприл
ефективно
знижує артеріальний
тиск при всіх
ступенях
артеріальної
гіпертензії: легкому,
помірному та
тяжкому.
Зниження САТ
і ДАТ
спостерігається
як у положенні
лежачи, так і
стоячи.

Максимальний
антигіпертензивний
ефект розвивається
через 4‒6 годин
після
прийому
одноразової
дози та зберігається
більше доби.

Периндоприл
має високий
рівень
остаточного
блокування
інгібітору
АПФ
(приблизно 80 %)
через
24 години
після
прийому.

У
пацієнтів,
які
відповіли на
лікування, нормалізація
артеріального
тиску
відбувається
протягом
місяця та
зберігається
без
виникнення
тахіфілаксії.

Припинення
терапії не
супроводжується
ефектом
відміни.

Периндоприл
має
судинорозширювальні
властивості,
відновлює
еластичність
великих
артерій,
коригує
гістоморфометричні
зміни у
резистентності
артерій та
зменшує гіпертрофію
лівого
шлуночка.
Додавання у
разі
необхідності
тіазидного
діуретика
призводить
до
додаткового
синергізму.

Комбінація
інгібітору
АПФ та
тіазидного діуретика
зменшує
ризик
виникнення
гіпокаліємії,
що можлива
при
призначенні монотерапії
діуретиком.

Фармакодинамічні
ефекти, пов’язані з
індапамідом.

Антигіпертензивна
дія
індапаміду у
монотерапії
триває
24 години. Цей
ефект
проявляється
у дозах, в
яких
діуретичні
властивості
є
мінімальними.

Антигіпертензивна
дія
індапаміду
пов’язана з
покращенням
еластичності
артерій та
зменшенням
резистентності
артеріол і загального
периферичного
опору судин.

Індапамід
зменшує
гіпертрофію
лівого шлуночка.

При
перевищенні
дози антигіпертензивна
дія
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків досягає
рівня плато,
тоді як
кількість
небажаних
ефектів
зростає. Якщо
лікування є
недостатньо
ефективним,
збільшувати
дозу не рекомендується.

Окрім
того, як було
показано у
ході
досліджень
різної
тривалості (короткої,
середньої та
довгої) з
участю пацієнтів
з
артеріальною
гіпертензією,
індапамід:

·
не впливає
на
метаболізм
лiпiдiв
(тригліцеридів,
ліпопротеїдів
низької та
високої
щільності);

·
не
впливає на
метаболізм
вуглеводів,
навіть у
хворих на
артеріальну
гіпертензію
та цукровий
діабет.

Фармакокінетика

Фармакокінетичні
властивості
периндоприлу
та індапаміду
у складі
препарату Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
не
відрізняються
від
властивостей
при їх окремому
застосуванні.

Фармакокінетичні
властивості
периндоприлу

Всмоктування
та
біодоступність. Після
перорального
прийому
периндоприл швидко
всмоктується,
максимальна
концентрація
досягається
через
1 годину.
Період
напіввиведення
периндоприлу
з плазми
крові
становить
1 годину.
Оскільки
прийом їжі
зменшує
перетворення
периндоприлу
у
периндоприлат,
а отже, знижується
і його
біодоступність,
периндоприлу
тертбутиламін
слід
приймати
перорально в
одноразовій
добовій дозі
вранці перед
їдою.

Розподіл. Об’єм
розподілу
незв’язаного
периндоприлату
становить
приблизно
0,2 л/кг.
Зв’язування
периндоприлату
з білками
плазми крові
становить 20 %, в
основному з
АПФ, і залежить
від
концентрації.

Біотрансформація.
Периндоприл
є
пролікарським
засобом. Так, 27 %
прийнятої
дози
периндоприлу
потрапляє у
кровотік у
вигляді
активного
метаболіту
периндоприлату.
Крім
активного
периндоприлату,
периндоприл
утворює ще
5 неактивних
метаболітів.
Максимальна
концентрація
периндоприлату
у плазмі
крові
досягається
через 3‒4 години.

Виведення. Периндоприлат
виводиться
із сечею,
період
остаточного
напіввиведення
незв’язаної
фракції
становить
приблизно
17 годин. Стан
рівноваги
досягається
через 4 доби.

Лінійність/нелінійність. Було
продемонстровано
лінійний
взаємозв’язок
між дозою
периндоприлу
та його концентрацією
у плазмі
крові.

Особливі
категорії
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку. Виведення
периндоприлату
зменшується
у пацієнтів
літнього
віку та в осіб
із серцевою
або нирковою
недостатністю.

Порушення
функції
нирок. Для хворих
на ниркову
недостатність
слід адаптувати
дозу залежно
від ступеня
порушення
функції
нирок
(кліренсу
креатиніну).

Необхідність
діалізу. Діалізний
кліренс
периндоприлату
становить
70 мл/хв.

Цироз
печінки. Кінетика
периндоприлу
змінюється у
хворих на
цироз
печінки:
печінковий
кліренс основної
молекули
знижується
вдвічі. Однак
кількість
утворюваного
периндоприлату
не
зменшується.
Отже, таким
пацієнтам не
потрібно
підбирати
дозу (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та «Особливості
застосування»).

Фармакокінетичні
властивості індапаміду

Всмоктування. Індапамід
швидко та
повністю
всмоктується
у травному
тракті.

Максимальна
концентрація
у плазмі
крові
досягається
приблизно
через 1 годину
після
перорального
прийому.

Розподіл. Зв’язування
з протеїнами
плазми крові
– 79 %.

Біотрансформація
та виведення. Перiод
напiввиведення
становить вiд
14 до 24 годин (у
середньому –
18 годин).
Повторний
прийом не
призводить
до кумуляції.
Виведення головним
чином
відбувається
із сечею (70 %
дози) та
фекаліями (22 %)
у вигляді
неактивних
метаболітів.

Особливі
категорії
пацієнтів

Порушення
функції
нирок. У пацієнтів
з нирковою
недостатністю
фармакокінетичні
параметри не
змінюються.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Есенціальна
гіпертензія.

Протипоказання.

Пов’язані
з
периндоприлом:

·
гіперчутливість
до
периндоприлу
або до
будь-яких
інших
інгібіторів
АПФ;

·
ангіоедема
(набряк
Квінке) в
анамнезі,
пов’язана з
попереднім
лікуванням
інгібіторами
АПФ;

·
уроджений
або ідіопатичний
ангіоневротичний
набряк;

·
вагітність
або планування
вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»);

·
одночасне
застосування
з
препаратами,
діючою
речовиною
яких є
аліскірен, хворим
на цукровий
діабет або
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
(швидкість
клубочкової
фільтрації
< 60 мл/хв/1,73 м2)
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»);

·
одночасне
застосування
з
сакубітрилом/валсартаном
(див. розділи
«Особливості
застосування»
і «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»);

·
екстракорпоральні
методи
лікування,
які призводять
до контакту
крові з
негативно зарядженими
поверхнями
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»);

·
значний
двобічний
стеноз
ниркових
артерій або
стеноз
артерії
єдиної
функціонуючої
нирки (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Протипоказання,
пов’язані з
індапамідом:

·
гіперчутливість
до
індапаміду або
до будь-яких
інших сульфонамідів;

·
порушення
функції
нирок
тяжкого
ступеня (кліренс
креатиніну <
30 мл/хв);

·
печінкова
енцефалопатія;

·
тяжке
порушення
функції
печінки;

·
гіпокаліємія;

·
за
загальним
правилом,
даний
лікарський засіб
не
рекомендується
призначати у
комбінації з
неантиаритмічними
препаратами, оскільки
це може
спричинити
розвиток
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует» (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»);

·
період
годування
груддю (див.
розділ «Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Протипоказання,
пов’язані з
препаратом Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг:

·
гіперчутливість
до будь-якої
допоміжної
речовини.

Через
відсутність
достатнього
клінічного
досвіду Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
не слід
застосовувати:

·
пацієнтам,
які
перебувають
на
гемодіалізі;

·
пацієнтам
з
нелікованою
декомпенсованою
серцевою
недостатністю.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Взаємодії,
спільні для
периндоприлу
та індапаміду.

Одночасне
застосування
не рекомендоване

Літій. Повідомлялося
про оборотне
збільшення
концентрації
літію у сироватці
крові та
підвищення
його токсичності
у разі
одночасного
застосування
літію та
інгібіторів
АПФ.
Одночасне
застосування
периндоприлу
разом з
індапамідом
та літієм не
рекомендоване,
однак якщо це
дійсно
необхідно, слід
ретельно
контролювати
концентрацію
літію у
сироватці
крові (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Одночасне
застосування,
що потребує
особливої
уваги

Баклофен. Посилює
антигіпертензивну
дію. Необхідно
проводити
моніторинг
артеріального
тиску та
функції
нирок і у
разі
необхідності
коригувати
дозу.

Системні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби (у
тому числі аспірин
у дозі ≥ 3 г/добу). При
одночасному
застосуванні
інгібіторів
АПФ та
нестероїдних
протизапальних
препаратів
(НПЗП),
наприклад
ацетилсаліцилової
кислоти у
протизапальних
дозах,
інгібіторів
ЦОГ-2 та
неселективних
НПЗП, можливе
послаблення
антигіпертензивного
ефекту.
Одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ та НПЗП
може
посилити
ризик
погіршення функції
нирок,
включаючи
ймовірну
гостру ниркову
недостатність,
та підвищити
рівень калію
у сироватці
крові,
особливо у
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок. Таку
комбінацію
слід
призначати з
обережністю,
особливо
хворим
літнього
віку.
Пацієнтам
необхідно відновити
водний
баланс до
початку
лікування та
контролювати
функцію
нирок на
початку і
впродовж
комбінованої
терапії.

Одночасне
застосування,
що потребує уваги

Іміпраміноподібні
(трициклічні)
антидепресанти,
нейролептичні
засоби. Посилюють
антигіпертензивну
дію та
підвищують
ризик
розвитку
ортостатичної
гіпотензії
(адитивний
ефект).

Взаємодії,
пов’язані з
периндоприлом

Дані
клінічних
досліджень
свідчать, що
подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(РААС)
внаслідок
одночасного
застосування
інгібіторів
АПФ,
блокаторів
рецепторів
ангіотензину ІІ
або
аліскірену
пов’язана зі
збільшенням
частоти
виникнення
таких побічних
реакцій, як
гіпотензія,
гіперкаліємія
та
погіршення
функції
нирок (у тому
числі гостра
ниркова
недостатність),
порівняно із
застосуванням
одного
препарату, що
впливає на РААС
(див. розділи
«Протипоказання»,
«Особливості
застосування»
та
«Фармакодинаміка»).

Лікарські
засоби, що
можуть
спричинити
гіперкаліємію. Деякі
препарати
або
терапевтичні
класи лікарських
засобів
можуть
спричинити
гіперкаліємію,
такі як
аліскірен,
солі калію,
калійзберігаючі
діуретики,
інгібітори
АПФ,
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ, нестероїдні
протизапальні
засоби,
гепарини,
імуносупресивні
засоби, зокрема
циклоспорин
або
такролімус,
триметоприм. Комбінація
цих
препаратів
підвищує
ризик виникнення
гіперкаліємії.

Одночасне
застосування
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»)

Аліскірен.
Одночасне
застосування
периндоприлу
та
аліскірену
хворим на
цукровий
діабет або
пацієнтам з
порушеною
функцією
нирок протипоказано
через
підвищений
ризик виникнення
гіперкаліємії,
погіршення
функції
нирок і
кардіоваскулярної
захворюваності
та летальності
(див. розділ
«Протипоказання»).

Екстракорпоральні
методи
лікування.
Екстракорпоральні
методи
лікування,
які призводять
до контакту
крові з
негативно
зарядженими
поверхнями,
такі як
діаліз або
гемофільтрація
із використанням
певних
мембран із
високою
гідравлічною
проникністю
(наприклад
поліакрилонітрилових)
та аферез
ліпопротеїдів
низької
щільності із
застосуванням
декстрану
сульфату,
підвищують
ризик
розвитку
анафілактоїдних
реакцій тяжкого
ступеня (див.
розділ
«Протипоказання»).
У разі
необхідності
проведення
такого
лікування
слід
розглянути
можливість використання
діалізної
мембрани
іншого типу
або
застосування
іншого класу
антигіпертензивних
засобів.

Сакубітрил/валсартан.
Одночасне
застосування
периндоприлу
з сакубітрилом/валсартаном
протипоказане,
оскільки
одночасне
інгібування
неприлізину
та АПФ може
призвести до
підвищення ризику
розвитку
ангіоневротичного
набряку. Розпочинати
застосування
сакубітрилу/валсартану
слід не
раніше ніж
через 36 годин
після
прийому
останньої
дози
периндоприлу.
Терапію
периндоприлом
слід
розпочинати не
раніше ніж
через 36 годин
після
прийому останньої
дози
сакубітрилу/валсартану
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Одночасне
застосування
не
рекомендоване

Аліскірен.
Одночасне
застосування
периндоприлу
та
аліскірену
всім іншим
групам
пацієнтів,
окрім хворих
на цукровий
діабет або
пацієнтів з
порушеною
функцією
нирок, не
рекомендовано
через
підвищений
ризик виникнення
гіперкаліємії,
погіршення
функції
нирок і
кардіоваскулярної
захворюваності
та летальності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Супутня
терапія
інгібіторами
АПФ та блокаторами
рецепторів
ангіотензину. У літературі
повідомлялося
про те, що у
пацієнтів зі
встановленим
атеросклерозом,
серцевою недостатністю
або у хворих
на цукровий
діабет з
ураженням
рецепторів
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ та
блокаторів
рецепторів
ангіотензину
супроводжувалося
підвищенням
частоти
виникнення
артеріальної
гіпотензії,
непритомності,
гіперкаліємії
та
погіршенням
функції
нирок (у тому
числі гострою
нирковою
недостатністю)
порівняно з
монотерапією
препаратами,
що впливають
на
ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему. Застосування
подвійної
блокади
(тобто комбінації
інгібітору
АПФ з
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ) можливе
тільки в індивідуальних
випадках з
ретельним
контролем
функції
нирок, рівня
калію та
артеріального
тиску.

Естрамустин. Існує
ризик
підвищення
частоти
виникнення
таких
побічних
реакцій, як
ангіоневротичний
набряк
(ангіоедема).

Ко-тримоксазол
(триметоприм/сульфаметоксазол). У
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
ко-тримоксазол,
можливе
підвищення
ризику розвитку
гіперкаліємії
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Калійзберігаючі
діуретики (наприклад
триамтерен, амілорид), калій (солі). Існує
ризик
виникнення
гіперкаліємії
(потенційно
летальної),
особливо у
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок
(адитивний гіперкаліємічний
ефект).
Комбінація
периндоприлу
з
вищезазначеними
лікарськими
засобами не
рекомендована
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
У разі якщо
одночасне
застосування
цих
препаратів
усе ж таки
показано, їх
слід
застосовувати
з обережністю
і з частим
контролем
рівня калію в
сироватці
крові.
Інформація
про
застосування
спіронолактону
пацієнтам із
серцевою
недостатністю
наведена в
пункті
«Одночасне
застосування,
що потребує
особливої
уваги».

Одночасне
застосування, що
потребує
особливої
уваги

Протидіабетичні
засоби
(інсулін, гіпоглікемічні
засоби для
перорального
застосування).
Результати
епідеміологічних
досліджень
свідчать про
те, що
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ і
протидіабетичних
лікарських
засобів
(інсуліни,
гіпоглікемічні
засоби для
перорального
застосування)
може посилити
цукрознижувальний
ефект з
ризиком розвитку
гіпоглікемії.
Більш
вірогідно, що
цей феномен
може
виникати
протягом
перших
тижнів
комбінованого
лікування та у
разі
порушення
функції
нирок у
пацієнта.

Діуретики. У
пацієнтів,
які
приймають
діуретики,
особливо з
наявністю
дефіциту
води та
натрію, після
початку
терапії
інгібітором
АПФ може надмірно
зменшитися
артеріальний
тиск. Імовірність
розвитку
гіпотензивних
ефектів може
бути знижена
шляхом
відміни прийому
діуретика,
підвищення
об’єму
циркулюючої
крові або
споживання
солі перед
початком
терапії периндоприлом,
яку слід
розпочинати
з низької
дози з
поступовим
її
підвищенням.
Пацієнтам з
артеріальною
гіпертензією,
коли попередня
терапія
діуретиком
могла спричинити
дефіцит
води/натрію,
слід
відмінити
прийом діуретика
перед
початком
застосування
інгібітору
АПФ (у такому
випадку
прийом діуретика
з часом може
бути
поновлено)
або розпочати
лікування
інгібітором
АПФ з низької
дози з
поступовим
її
підвищенням.
Пацієнтам із
застійною
серцевою
недостатністю,
які застосовують
діуретик,
лікування
інгібітором
АПФ слід
розпочинати
з
мінімальної
дози, можливо,
після
зниження
дози
діуретика. У
всіх
випадках
необхідно
контролювати
функцію
нирок (рівень
креатиніну)
протягом
кількох
перших
тижнів
терапії
інгібітором
АПФ.

Калійзберігаючі
діуретики
(еплеренон,
спіронолактон). У
разі одночасного
застосування
еплеренону
або
спіронолактону
в дозах 12,5‒50 мг
на добу з
інгібіторами
АПФ у низьких
дозах:

·
у
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
ІІ‒ІV
функціональних
класів за
класифікацією
хронічної
серцевої
недостатності
Нью-Йоркської
асоціації
кардіологів
(NYHA) та фракцією
викиду < 40 %,
які раніше
застосовували
інгібітори
АПФ та
петльові
діуретики,
існує ризик
виникнення
гіперкаліємії,
потенційно
летальної,
особливо у
разі
недотримання
рекомендацій
щодо
призначення
такої комбінації;

·
перед
призначенням
даної
комбінації
слід упевнитися
у
відсутності
гіперкаліємії
та ниркової
недостатності;

·
рекомендовано
проводити
ретельний
моніторинг
каліємії та
креатинемії
щотижнево
протягом
першого
місяця лікування
та щомісячно
надалі.

Рацекадотрил.
Відомо, що
інгібітори
АПФ
(наприклад
периндоприл)
можуть
спричинити
розвиток
ангіоневротичного
набряку. Цей
ризик може
зростати при
одночасному
застосуванні
з рацекадотрилом
(лікарським
засобом, який
використовується
для
лікування
гострої
діареї).

Інгібітори
mTOR (наприклад
сиролімус,
еверолімус,
темсиролімус). У
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
інгібітори mTOR,
можливе
підвищення
ризику розвитку
ангіоневротичного
набряку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Одночасне
застосування,
що потребує
уваги.

Антигіпертензивні
засоби та
вазодилататори.
Одночасне
застосування
цих
лікарських засобів
може
посилити
гіпотензивні
ефекти
периндоприлу.
Одночасне
застосування
з нітрогліцерином
та іншими
нітратами
або з іншими
вазодилататорами
може сприяти
додатковому
зниженню
артеріального
тиску.

Алопуринол,
цитостатики,
імунодепресивні
засоби,
системні
кортикостероїди
або прокаїнамід. Одночасне
застосування
з
інгібіторами
АПФ може
призвести до
підвищення
ризику виникнення
лейкопенії.

Препарати
для
анестезії. Інгібітори
АПФ можуть
посилювати
гіпотензивну
дію деяких
препаратів,
застосовуваних
для
анестезії.

Гліптини
(лінагліптин,
саксагліптин,
ситагліптин,
вілдагліптин).
При
одночасному
застосуванні
з інгібітором
АПФ підвищується
ризик
виникнення
ангіоедеми
через зниження
активності
дипептидилпептидази-ІV
(ДПП-ІV)
гліптином.

Симпатоміметики.
Симпатоміметики
можуть
послаблювати
антигіпертензивну
дію
інгібіторів
АПФ.

Препарати
золота. Рідко
повідомлялося
про
виникнення
реакцій,
подібних до
тих, що спостерігаються
при
застосуванні
нітратів
(почервоніння
обличчя,
нудота,
блювання та
артеріальна
гіпотензія), при
лікуванні
пацієнтів
ін’єкційними
препаратами
золота
(натрію
ауротіомалат)
та
одночасному
застосуванні
інгібітору
АПФ, включаючи
периндоприл.

Взаємодії,
пов’язані з
індапамідом.

Одночасне
застосування, що
потребує
особливої
уваги.

Препарати,
які можуть
спричинити
розвиток
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует». Через
ризик
виникнення
гіпокаліємії
індапамід
слід призначати
з
обережністю
у комбінації
з препаратами,
що можуть
спричинити
розвиток
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует»,
такими як
антиаритмічні
препарати
класу ІА
(хінідин,
гідрохінідин,
дизопірамід);
класу ІІІ
(аміодарон,
дофетилід,
ібутилід,
бретиліум,
соталол);
деякі
нейролептики
(хлорпромазин,
ціамемазин,
левомепромазин,
тіоридазин,
трифлуоперазин),
бензаміди (амісульприд,
сульпірид,
сультоприд,
тіаприд),
бутирофенони
(дроперидол,
галоперидол),
інші
нейролептики
(пімозид),
інші
препарати,
такі як
бепридил,
сизаприд,
дифеманіл, еритроміцин
внутрішньовенно,
галофантрин, мізоластин,
пентамідин,
моксифлоксацин,
спарфлоксацин,
вінкамін
внутрішньовенно,
метадон,
астемізол,
терфенадин. Слід
запобігати
зниженню
калію у
плазмі крові
та у разі необхідності
- його
коригувати, а
також
контролювати
QT-інтервал.

Препарати,
які можуть
спричинити
гіпокаліємію. Амфотерицин В
внутрішньовенний,
глюкокортикоїди
та
мінералокортикоїди
(системної
дії),
тетракозактид,
проносні
препарати (що
стимулюють
перистальтику)
підвищують
ризик
зниження
калію у сироватці
крові
(адитивний
ефект).
Необхідно
контролювати
вміст калію у
плазмі крові
та
коригувати
його за
потреби,
зокрема при
одночасному
лікуванні
серцевими
глікозидами.
Рекомендується
застосовувати
проносні
препарати, що
не
стимулюють
перистальтику.

Серцеві
глікозиди. При
виникненні
гіпокаліємії
підвищується
токсичність
серцевих
глікозидів.
Потрібно
проводити
моніторинг
калію плазми
та ЕКГ-контроль,
а у разі
необхідності
переглянути
терапію.

Алопуринол.
Одночасне застосування
з
індапамідом
може
призвести до
підвищення
частоти
виникнення
реакцій
гіперчутливості
до
алопуринолу.

Одночасне
застосування, що
потребує
уваги

Калійзберігаючі
діуретики
(амілорид,
спіронолактон,
триамтерен).
Незважаючи
на
раціональність
призначення
цієї
комбінації
деяким
пацієнтам, можливе
виникнення
гіпокаліємії
або гіперкаліємії
(особливо у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
або з
цукровим
діабетом). Слід
контролювати
рівень калію
в плазмі крові,
проводити
ЕКГ-моніторинг
і у разі необхідності
переглянути
терапію.

Метформін. Може
спричинити
молочнокислий
ацидоз внаслідок
розвитку
функціональної
ниркової
недостатності,
пов’язаної з
прийомом діуретиків,
особливо
петльових. Не
слід призначати
метформін,
якщо рівень
креатиніну в
плазмі крові
перевищує
15 мг/л
(135 мкмоль/л) у
чоловіків та
12 мг/л (110 мкмоль/л)
у жінок.

Йодоконтрастні
засоби. У разі
дегідратації,
пов’язаної
із застосуванням
діуретиків,
зростає
ризик розвитку
гострої
ниркової
недостатності,
особливо при
призначенні
великих доз
йодоконтрастних
засобів.
Необхідно
відновити водний
баланс, перш
ніж
призначати
йодоконтрастні
препарати.

Кальцій
(солі). Можливе
виникнення
гіперкальціємії
у зв’язку зі
зниженням
елімінації
кальцію в сечу.

Циклоспорин,
такролімус. Можливе
підвищення
креатиніну плазми
крові без
впливу на
рівень
циркулюючого
циклоспорину,
навіть якщо
немає
дефіциту
води та натрію.

Кортикостероїди,
тетракозактид
(системної
дії).
Зменшують
антигіпертензивний
ефект (затримка
води та іонів
натрію під
впливом кортикостероїдів).

Особливості
застосування.

Особливі
застереження.

Особливі
застереження,
спільні для
периндоприлу
та
індапаміду

Літій. Одночасне
застосування
літію та
комбінації
периндоприлу/індапаміду
зазвичай не рекомендоване
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Особливі
застереження,
пов’язані з
периндоприлом

Подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(РААС). Існують
дані, що
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ,
блокаторів
рецепторів
ангіотензину ІІ
або
аліскірену підвищує
ризик
виникнення
артеріальної
гіпотензії,
гіперкаліємії
та зниження
функції
нирок (у тому
числі
гострої
ниркової
недостатності).
Тому подвійна
блокада РААС шляхом
одночасного
прийому
інгібіторів
АПФ, блокаторів
рецепторів
ангіотензину ІІ
або аліскірену
не
рекомендована
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій» і
«Фармакодинаміка»).
Якщо ж подвійна
блокада РААС
вважається
абсолютно
необхідною,
то її слід
проводити
тільки під
наглядом спеціаліста
та за умови
частого
ретельного
моніторингу
функції
нирок, рівня
електролітів
та
артеріального
тиску.
Пацієнтам із
діабетичною
нефропатією
не слід
застосовувати
одночасно
інгібітори
АПФ та
блокатори
рецепторів
ангіотензину ІІ.

Калійзберігаючі
засоби,
добавки або
замінники солі,
що містять
калій. Комбінація
периндоприлу
та
калійзберігаючих
засобів,
добавок або
замінників
солі, що
містять
калій,
зазвичай не
рекомендована
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Нейтропенія/агранулоцитоз/тромбоцитопенія/анемія. У
хворих, які
приймали
інгібітори
АПФ, були
зареєстровані
випадки
нейтропенії/агранулоцитозу,
тромбоцитопенії
та анемії. У
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок за
умови
відсутності
інших
факторів
ризику нейтропенія
виникає
рідко. Периндоприл
слід
призначати
дуже
обережно особам
з
колагенозами,
під час
терапії імунодепресантами,
алопуринолом
чи прокаїнамідом
або при
поєднанні
цих обтяжливих
факторів,
особливо при
наявності
порушення
функції
нирок. У декого
з таких
пацієнтів
відзначався
розвиток
серйозних
інфекційних
захворювань,
у кількох
випадках ‒ резистентних
до
інтенсивної
антибіотикотерапії.
При
призначенні
периндоприлу
таким хворим
рекомендується
періодично контролювати
кількість
лейкоцитів у
крові. Окрім
того, у разі
появи будь-якого
прояву
інфекційного
захворювання
(наприклад,
біль у горлі,
підвищення
температури
тіла) необхідно
повідомити
про це
лікаря.

Реноваскулярна
гіпертензія. У
пацієнтів із
двобічним
стенозом
ниркових
артерій або
стенозом
артерії
єдиної функціонуючої
нирки під час
лікування
інгібіторами
АПФ підвищується
ризик
виникнення
артеріальної
гіпотензії
та ниркової
недостатності
(див. розділ
«Протипоказання»).
Застосування
діуретиків
може бути
сприятливим
фактором.
Зниження
функції
нирок може
супроводжуватись
лише незначними
змінами
рівня
креатиніну у
сироватці
крові навіть
у пацієнтів з
однобічним
стенозом
ниркової
артерії.

Гіперчутливість/ангіоневротичний
набряк. Повідомлялося
про рідкісні
випадки виникнення
у пацієнтів
ангіоневротичного
набряку
обличчя, кінцівок,
губ, язика,
голосової
щілини та/або
гортані під
час
застосування
інгібіторів
АПФ, у тому числі
периндоприлу.
Це може
статися
будь-коли під
час
лікування. У
таких
випадках необхідно
терміново
припинити
прийом препарату
та
встановити
нагляд за
станом пацієнта
до повного
зникнення
симптомів.
Якщо набряк
розповсюджується
лише у зоні
обличчя та
губ, стан
пацієнта, як
правило,
покращується
без
лікування,
хоча прийом
антигістамінних
препаратів
може
допомогти у
зменшенні
симптомів.

Ангіоневротичний
набряк,
пов’язаний
із набряком
гортані, може
призвести до
летального
наслідку. У
випадках,
коли набряк
розповсюджується
на язик,
голосову
щілину або
гортань, що
може
призвести до
обструкції
дихальних
шляхів,
необхідне
термінове
проведення
невідкладної
терапії, яка
може включати
підшкірне
введення
розчину
епінефрину 1:1000
(0,3‒0,5 мл) та/або
заходи щодо
забезпечення
прохідності
дихальних
шляхів.

Згідно з
наявними
даними, у
пацієнтів
негроїдної
раси
інгібітори
АПФ частіше
спричиняють
виникнення
ангіоневротичного
набряку
порівняно з
представниками
інших рас.

Особи
з
ангіоневротичним
набряком в
анамнезі,
який не був
пов’язаний з
прийомом інгібіторів
АПФ, можуть
мати
підвищений
ризик
виникнення
ангіоневротичного
набряку під
час прийому
інгібіторів
АПФ (див.
розділ
«Протипоказання»).

Повідомлялося
про рідкісні
випадки виникнення
інтестинального
ангіоневротичного
набряку у
пацієнтів,
які
отримували
лікування
інгібіторами
АПФ. У таких
хворих відзначався
абдомінальний
біль (з/без
нудоти та
блювання);
деякі
випадки
інтестинального
ангіоневротичного
набряку не
супроводжувалися
проявом
попереднього
ангіоневротичного
набряку
обличчя та
рівень
інгібітору
С1-естерази
був у нормі.
Діагноз
інтестинального
ангіоневротичного
набряку було
встановлено
за допомогою
комп’ютерної
томографії,
ультразвукового
дослідження
або під час
хірургічного
втручання.
Після
відміни
інгібітору АПФ
симптоми
ангіоневротичного
набряку зникали.
У разі
виникнення
абдомінального
болю у
пацієнтів,
які
приймають
інгібітори
АПФ, слід
провести
диференціальну
діагностику,
для того щоб
виключити
інтестинальний
ангіоневротичний
набряк.

Одночасне
застосування
периндоприлу
з сакубітрилом/валсартаном
протипоказане
через
підвищений
ризик
розвитку
ангіоневротичного
набряку (див.
розділ
«Протипоказання»).
Розпочинати
застосування
сакубітрилу/валсартану
слід не
раніше ніж
через 36 годин
після
прийому
останньої
дози периндоприлу.
У разі
припинення
лікування сакубітрилом/валсартаном
терапію
периндоприлом
слід
розпочинати
не раніше ніж
через 36 годин
після
прийому
останньої
дози сакубітрилу/валсартану
(див. розділи
«Протипоказання»
і «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Одночасне
застосування
інших
інгібіторів
нейтральної
ендопептидази
(НЕП)
(наприклад
рацекадотрилу)
та
інгібіторів
АПФ також
може призвести
до підвищення
ризику
розвитку
ангіоневротичного
набряку (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Тому перед
початком
лікування
інгібіторами
НЕП
(наприклад
рацекадотрилом)
для
пацієнтів,
які
застосовують
периндоприл,
слід провести
ретельну
оцінку
співвідношення
користь/ризик.

Одночасне
застосування
інгібіторів
mTOR (наприклад
сиролімусу,
еверолімусу,
темсиролімусу).
У пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
інгібітори mTOR,
можливе
збільшення
ризику
розвитку
ангіоневротичного
набряку
(зокрема
набряку
дихальних
шляхів або
язика, з
порушенням
функції
дихання або
без) (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Анафілактоїдні
реакції під
час десенсибілізуючої
терапії. Повідомлялося
про
поодинокі
випадки
виникнення
тривалих
анафілактоїдних
реакцій, що
загрожували
життю, у пацієнтів,
які приймали
інгібітори
АПФ під час десенсибілізуючої
терапії
препаратами, що
містять
бджолину
отруту.
Інгібітори
АПФ слід
застосовувати
з
обережністю
особам з
алергією, які
пройшли курс десенсибілізуючої
терапії, та
уникати їх
призначення
під час
імунотерапії
препаратами,
що містять
бджолину отруту.
Однак у
пацієнтів,
які
потребують
призначення
як
інгібіторів
АПФ, так і
десенсибілізуючої
терапії,
таких
реакцій
можна уникнути
завдяки
тимчасовому
припиненню застосування
інгібітору
АПФ
щонайменше за
24 години
перед
проведенням
десенсибілізації.

Анафілактоїдні
реакції під
час плазмаферезу
ліпопротеїдів
низької
щільності. Рідко
у пацієнтів,
які приймали
інгібітори
АПФ, під час
проведення
плазмаферезу
ліпопротеїдів
низької
щільності з
використанням
декстрансульфату
повідомлялося
про виникнення
небезпечних
для життя
анафілактоїдних
реакцій.
Розвитку
останніх
можна уникнути,
якщо перед
виконанням
кожного плазмаферезу
тимчасово припиняти
лікування
інгібітором
АПФ.

Пацієнти,
які
перебувають
на
гемодіалізі. Повідомлялося
про випадки
виникнення
анафілактоїдних
реакцій у
пацієнтів,
які приймали
інгібітори
АПФ під час
перебування
на
гемодіалізі
з
використанням
високопроточних
поліакрилових
мембран
(наприклад AN 69®).
Таким хворим
слід
застосовувати
інший тип
діалізних
мембран або
призначати
інший клас
антигіпертензивних
препаратів.

Первинний
альдостеронізм.
Пацієнти з
первинним
гіперальдостеронізмом,
як правило,
не
відповідають
на лікування
антигіпертензивними
лікарськими засобами,
які діють
шляхом
пригнічення
ренін-ангіотензинової
системи. Тому
таким пацієнтам
застосовувати
даний
препарат не
рекомендується.

Пацієнти
після
трансплантації
нирки. Дані про
застосування
периндоприлу
тертбутиламіну
пацієнтами
після
нещодавно
перенесеної операції
з
трансплантації
нирки відсутні.

Калійзберігаючі
діуретики,
солі калію. Комбінація
периндоприлу
з
калійзберігаючими
діуретиками,
солями калію
зазвичай не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Артеріальна
гіпотензія. Повідомлялося
про
виникнення
симптоматичної
артеріальної
гіпотензії у
пацієнтів із
симптоматичною
серцевою
недостатністю
та супутньою
нирковою
недостатністю
або без неї. Виникнення
симптоматичної
артеріальної
гіпотензії є вірогіднішим
в осіб із
більш тяжким
ступенем
серцевої
недостатності,
які приймають
петльові
діуретики у
великих
дозах, мають
гіпонатріємію
або ниркову
недостатність
функціонального
характеру.
Для зниження
ризику симптоматичної
артеріальної
гіпотензії
на початку
терапії та на
етапі
підбору доз
пацієнти
повинні
знаходитися
під
ретельним наглядом
лікаря (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Побічні
реакції»).
Такі самі
застереження
існують для
осіб з ішемічною
хворобою
серця або
цереброваскулярними
захворюваннями,
у яких
надмірне
зниження артеріального
тиску може
спричинити
інфаркт
міокарда або
інсульт.

Ішемічна
хвороба
серця. Якщо
протягом
першого
місяця
лікування периндоприлом
відбувся
епізод
нестабільної
стенокардії
(будь-якої
тяжкості),
необхідно
ретельно
зважити
співвідношення
«ризик – користь»,
перш ніж
вирішувати
питання про
продовження
терапії.

Особливі
застереження,
пов’язані з
індапамідом.

Печінкова
енцефалопатія. У
пацієнтів із
порушенням
функції
печінки
застосування
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків
може
спричинити
виникнення
печінкової
енцефалопатії.
У такому разі
застосування
діуретиків
слід негайно припинити.

Фотосенсибілізація. При
застосуванні
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків
повідомлялося
про випадки
виникнення
реакцій фотосенсибілізації
(див. розділ «Побічні
реакції»). У
разі появи
реакції
фотосенсибілізації
під час
лікування
прийом
діуретика
рекомендовано
припинити.
Якщо ж є
потреба у
відновленні
його
застосування,
необхідно
захистити
вразливі
ділянки від
сонця або
джерел штучного
ультрафіолету.

Запобіжні
заходи.

Запобіжні
заходи,
спільні для
периндоприлу
та
індапаміду.

Порушення
функції
нирок. У разі
наявності
ниркової
недостатності
тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну
< 30 мл/хв) лікування
препаратом
протипоказане.

Якщо
під час
застосування
Ноліпрелу®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
у пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією
без наявних
ознак
порушення
функції нирок
виникли
лабораторні
ознаки
ниркової недостатності,
прийом
препарату
необхідно припинити
з можливістю
відновлення
лікування у
меншій дозі
або лише
однією з його
складових.

Таким
пацієнтам
необхідно
проводити
частий
моніторинг рівня
калію та
креатиніну:
через 2 тижні
від початку
лікування та
далі кожні
два місяці у
період
терапевтичної
стабілізації.
Випадки
виникнення
ниркової недостатності
спостерігалися
переважно в
осіб із
тяжкою
серцевою
недостатністю
або
порушенням
функції
нирок, а
також зі стенозом
ниркової
артерії.

Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг не
рекомендується
застосовувати
пацієнтам з
двобічним
стенозом
ниркових
артерій або
стенозом
артерії
єдиної
функціонуючої
нирки.

Артеріальна
гіпотензія і
дефіцит води
та електролітів. У
пацієнтів з
дефіцитом
натрію
(особливо у
разі
наявності
стенозу
ниркових
артерій) існує
ризик
різкого
зниження артеріального
тиску. Тому
необхідно
систематично
перевіряти наявність
симптомів
дефіциту
води та електролітів,
які можуть
виникнути
при блюванні
або діареї.
Таким
пацієнтам
слід регулярно
контролювати
рівень
електролітів
у плазмі
крові.

При
виникненні
значної
артеріальної
гіпотензії
може бути
потрібне
внутрішньовенне
введення
ізотонічного
розчину
натрію
хлориду.
Тимчасова
гіпотензія
не є
протипоказанням
для
подальшого прийому
препарату.
Після
відновлення об’єму
циркулюючої
крові та
нормалізації
артеріального
тиску
лікування
може бути
відновлене
препаратом у
більш
низькій дозі
або однією з
його складових.

Рівень
калію. Комбінація
периндоприлу
та
індапаміду не
виключає
можливості
виникнення
гіпокаліємії,
особливо у
хворих на
цукровий
діабет або пацієнтів
з нирковою
недостатністю.
Як і при
застосуванні
будь-якого
іншого препарату,
що містить
діуретик,
слід проводити
регулярний
моніторинг
рівня калію у
плазмі крові.

Допоміжні
речовини. Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
не слід
призначати
пацієнтам з
рідкісною спадковою
непереносимістю
галактози, загальним
дефіцитом
лактази або
мальабсорбцією
глюкози і
галактози.

Запобіжні
заходи,
пов’язані з
периндоприлом.

Кашель. Повідомлялося
про
виникнення
сухого кашлю
під час
терапії
інгібіторами
АПФ. Цей кашель
є стійким і
припиняється
лише після
відміни
препарату. У разі
появи кашлю
необхідно
брати до
уваги можливість
його
ятрогенної
етіології. Якщо
у лікуванні
пацієнта
перевага
віддається
інгібітору
АПФ, можна
розглядати
питання про
продовження
терапії.

Ризик
артеріальної
гіпотензії та/або
ниркової
недостатності
(у разі
наявності
серцевої
недостатності,
дефіциту
води та
електролітів). Значна
стимуляція
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
спостерігалася
під час
гострого
дефіциту
води та
електролітів
(сувора
безсольова
дієта або
тривале
лікування
діуретиками)
у пацієнтів з
низьким
артеріальним
тиском, у
разі
наявності
стенозу
ниркових
артерій, застійної
серцевої
недостатності
або цирозу печінки
з набряками
та асцитом.

Блокування
цієї системи
інгібітором
АПФ, особливо
під час
першого
прийому та
протягом
перших двох тижнів
лікування,
може
спричинити
різке зниження
артеріального
тиску та/або
підвищення
рівня
креатиніну в
плазмі крові,
що
підтверджує
наявність
функціональної
ниркової
недостатності.
Іноді, хоча й
рідко, це
може виникнути
у будь-який
час та мати
гострий початок.

У
таких
випадках
лікування
слід
розпочинати
з меншої дози
з поступовим
її збільшенням.

Пацієнти
літнього
віку. Перед
початком
лікування
слід
перевірити
функцію
нирок та
рівень калію
у плазмі крові.
Для зниження
ризику
виникнення
раптової
артеріальної
гіпотензії,
особливо у
разі
наявності
дефіциту
води або
електролітів,
початкову
дозу
препарату
коригують
залежно від
змін артеріального
тиску.

Пацієнти
з
атеросклерозом. Ризик
виникнення
артеріальної
гіпотензії є
в усіх
пацієнтів,
але з
особливою
обережністю
препарат слід
призначати
особам з
ішемічною
хворобою
серця або недостатністю
церебрального
кровообігу.
Таким хворим
лікування
слід
розпочинати
з низької
дози.

Пацієнти з
реноваскулярною
гіпертензією. Одним
з методів
лікування
реноваскулярної
гіпертензії
є
реваскуляризація.
Проте інгібітори
АПФ можуть
бути
корисними
для пацієнтів
з
реноваскулярною
гіпертензією,
які чекають
на операцію,
або якщо така
операція неможлива.

Якщо Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг призначений
пацієнтам з
наявним стенозом
ниркової
артерії або з
підозрою на
нього,
лікування
необхідно
розпочинати
в умовах
стаціонару з низької
дози з
контролем
функцій
нирок та рівня
калію в
крові,
оскільки у
деяких пацієнтів
спостерігалась
функціональна
ниркова
недостатність,
яка була
оборотною
при припиненні
лікування.

Серцева
недостатність/серцева
недостатність
тяжкого
ступеня. Лікування
пацієнтів із
тяжкою
серцевою недостатністю
(IV ступеня)
слід
розпочинати під
медичним
наглядом зі
зменшеної
початкової
дози. Особам
з
артеріальною
гіпертензією
та коронарною
недостатністю
не потрібно
припиняти
лікування β‑блокатором:
до нього
необхідно
додати інгібітор
АПФ.

Хворі
на цукровий
діабет. Лікування
пацієнтів з
інсулінозалежним
цукровим
діабетом
(спонтанна
тенденція до
підвищення
рівня калію в
крові) слід
розпочинати
під медичним
наглядом зі
зниженої
початкової
дози. У
хворих на
цукровий
діабет, які раніше
приймали пероральні
цукрознижувальні
засоби або інсулін,
слід
ретельно
контролювати
рівень
глюкози у
крові, особливо
упродовж
першого
місяця
терапії інгібітором
АПФ.

Расові
особливості. Периндоприл,
як і інші
інгібітори
АПФ, менш ефективно
знижує артеріальний
тиск у
пацієнтів
негроїдної
раси з
гіпертензією,
ніж в осіб
інших рас, що,
можливо,
пояснюється
низьким рівнем
реніну у
плазмі крові
таких хворих.

Хірургічне
втручання/анестезія. Інгібітори
АПФ можуть
спричинити
гіпотензивний
ефект при
проведенні
анестезії, особливо
під час
застосування
анестетика, який
призводить
до зниження артеріального
тиску. Тому
застосування
інгібітору
АПФ тривалої
дії, такого
як периндоприл,
у разі
можливості
рекомендується
відмінити за одну
добу до
хірургічного
втручання.

Стеноз
аортального
або
мітрального
клапанів/гіпертрофічна
кардіоміопатія. Необхідно
з
обережністю
призначати
інгібітори
АПФ
пацієнтам з
обструкцією
виходу з лівого
шлуночка.

Печінкова
недостатність. Рідко
застосування
інгібіторів
АПФ було асоційоване
з
виникненням
синдрому, що
розпочинається
з
холестатичної
жовтяниці та
прогресує до
швидкоплинного
некрозу печінки,
іноді з
летальним
наслідком.
Механізм
цього синдрому
неясний.
Пацієнтам, у
яких під час
прийому
інгібіторів
АПФ
розвинулася
жовтяниця з
підвищенням
рівня
печінкових
ферментів,
слід
припинити
застосування
інгібітору
АПФ та
забезпечити
відповідне
медичне
спостереження
(див. розділ «Побічні
реакції»).

Гіперкаліємія. У
деяких
пацієнтів на
тлі прийому
інгібіторів
АПФ, у тому
числі
периндоприлу,
відзначалося
збільшення
концентрації
калію у сироватці
крові. До
факторів
ризику
виникнення
гіперкаліємії
належать
ниркова недостатність
або зниження
функції
нирок, вік (>
70 років),
цукровий
діабет,
інтеркурентні
стани, такі
як
дегідратація,
гостра
серцева
декомпенсація,
метаболічний
ацидоз та одночасне
застосування
з
калійзберігаючими
діуретиками (такими
як
спіронолактон,
еплеренон,
триамтерен
або
амілорид), з
харчовими добавками,
що містять
калій, або
замінниками
солі з
калієм;
прийом інших
препаратів, що
спричиняють
підвищення
концентрації
калію у
плазмі крові
(наприклад
гепарину, ко-тримоксазолу,
також
відомого як
триметоприм/сульфаметоксазол,
інших
інгібіторів
АПФ, антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ,
ацетилсаліцилової
кислоти в
дозі ≥ 3 г/добу,
інгібіторів
ЦОГ-2 та
неселективних
НПЗП,
імунодепресивних
засобів,
таких як
циклоспорин
або
такролімус,
триметоприм).
Застосування
харчових
добавок, що
містять
калій, калійзберігаючих
діуретиків
або
замінників солі
з калієм,
особливо у
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок, може
призвести до
значного
підвищення
рівня калію в
сироватці
крові.
Гіперкаліємія
може
спричинити
виникнення
серйозної,
іноді
летальної
аритмії. Якщо
одночасне
застосування
периндоприлу
та будь-якої
з
вищезазначених
речовин
вважається
доречним, їх
слід
застосовувати
з обережністю
та проводити
частий
моніторинг рівня
калію в
сироватці
крові (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Запобіжні
заходи,
пов’язані з
індапамідом.

Баланс
води та
електролітів.

Рівень
натрію у
плазмі крові. Перед
початком
лікування та
згодом через регулярні
проміжки часу
слід
визначати
рівень
натрію у плазмі
крові.
Зниження
рівня натрію
у сироватці
крові
спочатку
може бути
безсимптомним,
тому
необхідний
регулярний моніторинг.
У пацієнтів
літнього
віку та тих, хто
страждає на
цироз
печінки,
контроль
слід
проводити частіше
(див. розділи «Побічні
реакції» та
«Передозування»). Будь-яке
лікування
діуретиками
може спричинити
гіпонатріємію,
іноді з дуже
серйозними
наслідками.
Гіпонатріємія
у поєднанні з
гіповолемією
може
призвести до
зневоднення
та
ортостатичної
артеріальної
гіпотензії.
Супутня
втрата іонів
хлору може
призвести до
вторинного
компенсаторного
метаболічного
алкалозу:
частота та
вираженість
цього ефекту
незначні.

Рівень
калію у
плазмі крові. Зниження
рівня калію у
плазмі крові
з
виникненням
гіпокаліємії
є основним
фактором
ризику при
застосуванні
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків.
Слід запобігати
виникненню
гіпокаліємії
(< 3,4 ммоль/л) у
певних
категорій
хворих
високого ризику,
зокрема у
пацієнтів
літнього
віку та/або тих,
хто
недостатньо
харчується,
приймає
багато
медикаментів,
у хворих з
цирозом
печінки, що
супроводжується
набряками та
асцитом, у пацієнтів
з ішемічною
хворобою
серця та
серцевою недостатністю.
У таких
випадках
гіпокаліємія
підвищує
кардіотоксичність
серцевих глікозидів
та ризик
виникнення
аритмій.

Хворі,
які мають
подовжений QT-інтервал
вродженого
або
ятрогенного генезу,
також
належать до
групи ризику.
У таких пацієнтів
гіпокаліємія
та
брадикардія
можуть
сприяти
розвитку
аритмій
тяжкого ступеня,
у тому числі
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует», яка
може бути летальною.

У
всіх
вищезазначених
випадках
необхідний
більш частий
контроль
рівня калію у
плазмі крові.
Вперше
рівень калію
в сироватці
крові слід
визначити на
першому
тижні лікування.

При
виявленні
гіпокаліємії
рекомендується
відкоригувати
рівень калію
у плазмі
крові.

Рівень
кальцію у
плазмі крові. Тіазидні
та
тіазидоподібні
діуретики можуть
зменшувати
екскрецію
кальцію з сечею
і призводити
до
незначного і
тимчасового
підвищення
рівня
кальцію у
плазмі крові.
Виникнення
гіперкальціємії
може бути
пов’язане з
недіагностованим
гіперпаратиреоїдизмом.
У таких
випадках
слід
припинити
лікування та
обстежити
функцію
паращитовидних
залоз.

Глюкоза
крові. Контроль
рівня
глюкози в
крові є дуже
важливим для
хворих на
цукровий діабет,
особливо при
наявності
гіпокаліємії.

Сечова
кислота. У
пацієнтів з
підвищеним
рівнем
сечової кислоти
можливе
збільшення частоти
нападів
подагри.

Функція
нирок та діуретики. Тіазидні
та
тіазидоподібні
діуретики найбільш
ефективні,
коли функція
нирок у нормі
або
порушення є
незначними
(рівень креатиніну
в плазмі
крові < 25 мг/л,
тобто
220 мкмоль/л у
дорослих).

У
пацієнтів
літнього
віку рівень
креатиніну
плазми крові
слід визначати
з
урахуванням
віку, маси
тіла та статі
за формулою
Кокрофта:

кліренс
креатиніну = (140
– вік) × маса
тіла/0,814 ×
рівень
креатиніну в
плазмі крові,

де
вік
виражений у
роках, маса
тіла – у кг, рівень
креатиніну в
плазмі крові
– у мкмоль/л.

Цю
формулу
застосовувати
для
чоловіків
літнього
віку. Її слід
адаптувати
для жінок
шляхом помноження
результату
на 0,85.

Гіповолемія,
спричинена
втратою води
та натрію
внаслідок прийому
діуретиків
на початку
лікування, пов’язана
зі зниженням
гломерулярної
фільтрації.
Це може
призвести до
підвищення рівня
сечовини та
креатиніну у
сироватці крові.
Ця
транзиторна
функціональна
ниркова
недостатність
не має
наслідків у
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок, але
може
погіршити наявну
ниркову
недостатність.

Спортсмени. Спортсмени
мають
пам’ятати, що
Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
містить
діючу
речовину, що
може
спричинити
позитивну
реакцію при
проведенні
допінг-контролю.

Хоріоїдальний
випіт, гостра
міопія
(короткозорість)
та вторинна
закритокутова
глаукома. Препарати,
що містять сульфонамід
або похідні
сульфонаміду
можуть викликати
ідіосинкратичну
реакцію, що спричиняє
хоріоїдальний
випіт з
дефектом
зорового
поля, транзиторною
міопією та
гостру
закритокутову
глаукому. Симптоми
включають
гострий
початок зниження
гостроти
зору або біль
в оці і, як
правило,
виникають
протягом
декількох
годин або
тижнів з
початку
застосування
препарату. Нелікована
гостра
закритокутова
глаукома
може
призвести до постійної
втрати зору.
Основне
лікування ‒
це якнайшвидше
припинити застосування
лікарських
засобів. Якщо
внутрішньоочний
тиск
залишається
неконтрольованим,
можливо,
необхідно застосовувати
оперативні
медикаментозні
або
хірургічні
методи
лікування. Факторами
ризику
розвитку
гострої
закритокутової
глаукоми
може бути алергія
на
сульфонамід
або  пеніцилін
в анамнезі.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Застосування
інгібіторів
АПФ протипоказане
вагітним та
жінкам, які
планують
завагітніти.

Застереження, пов’язані
з
периндоприлом.

Переконливих
епідеміологічних
доказів тератогенного
ризику при
застосуванні
інгібіторів
АПФ протягом
І триместру
вагітності
немає; однак
не можна
виключати невелике
підвищення
цього ризику.
У разі коли
продовження
лікування гіпотензивними
лікарськими
засобами
вважається
обов’язковим,
пацієнток,
які планують
вагітність, потрібно
перевести на
альтернативні
антигіпертензивні
препарати, що
мають
підтверджені
дані з безпеки
застосування
в період
вагітності.
Якщо в період
лікування
підтверджується
вагітність,
лікування
інгібіторами
АПФ слід
негайно
припинити і у
разі
необхідності
замінити
іншим лікарським
засобом,
дозволеним
до
застосування
вагітним.

Відомо,
що прийом інгібіторів
АПФ протягом
ІІ та
ІІІ триместрів
вагітності
чинить
токсичний
вплив на ембріон
(порушення
функції
нирок,
маловоддя,
уповільнення
формування
кісткової тканини
черепа) та на
організм
новонародженої
дитини
(ниркова
недостатність,
артеріальна
гіпотензія,
гіперкаліємія).

Якщо інгібітори
АПФ застосовували
у ІІ та
ІІІ триместрах
вагітності,
рекомендовано
провести ультразвукове
обстеження
функцій
нирок та
будови
черепа
новонародженого.

За
новонародженими,
матері яких у
період
вагітності
приймали
інгібітори
АПФ, слід
спостерігати
для
своєчасного
виявлення і
корекції
артеріальної
гіпотензії.

Застереження, пов’язані
з
індапамідом.

Дані
щодо
застосування
індапаміду
вагітним
жінкам
відсутні або
обмежені
(менше 300 вагітностей).
Наслідком
тривалого
застосування
тіазидного
діуретика
під час
ІІІ триместру
вагітності
може бути
зниження
об’єму циркулюючої
крові
вагітної
жінки та маточно-плацентарного
кровонаповнення,
що може спричинити
фетоплацентарну
ішемію і
затримку
розвитку
плода. Дослідження
на тваринах
не виявили
прямого або
опосередкованого
токсичного
впливу на
репродуктивну
функцію. Як
запобіжний
захід бажано
уникати
застосування
індапаміду
під час
вагітності.

Годування груддю.

Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
протипоказаний
у період
годування
груддю.
Необхідно прийняти
рішення щодо
припинення
годування
груддю або
відміни
препарату,
враховуючи
важливість
терапії для
матері.

Застереження, пов’язані
з
периндоприлом.

Застосування
периндоприлу
жінкам, які
годують
груддю, не
рекомендоване
у зв’язку з
відсутністю даних
щодо
застосування
цій
категорії
пацієнтів.
Слід надати
перевагу
альтернативному
лікуванню з
доведеним
профілем
безпеки, особливо
у період
годування
груддю
новонародженого
або
недоношеного
немовляти.

Застереження, пов’язані
з
індапамідом.

Дані щодо
проникнення
індапаміду/метаболітів
у грудне молоко
недостатні.
Можуть
розвинутися
гіперчутливість
до похідних
сульфонамідів
та гіпокаліємія.
Ризик для
новонароджених/немовлят
виключати не
можна. Індапамід
належить до
тіазидоподібних
діуретиків,
застосування
яких у період
годування
груддю пов’язують
зі
зменшенням
або навіть пригніченням
лактації. Індапамід
протипоказаний
у період
годування
груддю.

Фертильність

Застереження,
спільні для
периндоприлу
та
індапаміду

Дослідження
репродуктивної
токсичності
показали
відсутність
впливу на
фертильність
самців та самок
тварин.
Впливу на
фертильність
людини не
очікується.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Діючі
речовини
периндоприл
та індапамід окремо
або їх комбінація
у вигляді
препарату Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
не впливають
на здатність
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами,
але у деяких
пацієнтів
можуть
виникати індивідуальні
реакції,
пов’язані зі
зниженням
артеріального
тиску,
особливо на
початку
лікування
або при
одночасному
застосуванні
з іншими
антигіпертензивними
препаратами.
У зв’язку з
цим
здатність
керувати
транспортними
засобами або
працювати з
іншими
автоматизованими
системами
може
погіршитися.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.

Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг
призначати
одноразово
по 1 таблетці
на добу, бажано
вранці перед
їдою. Може бути
рекомендований
індивідуальний
підбір дози
окремих
компонентів. Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг слід
призначати
за умови, якщо
при
застосуванні
препарату
Ноліпрел®
2 мг/0,625 мг
артеріальний
тиск не
змінюється. У
разі
клінічної
доцільності можливий
перехід від
монотерапії
одразу до
лікування
препаратом Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг.

Особливі
категорії
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку (див.
розділ «Особливості
застосування»). Лікування
слід
розпочинати
з урахуванням
показників
артеріального
тиску та
функції
нирок.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок (див. розділ
«Особливості
застосування»).У разі
наявності
порушень
функції
нирок
тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну <
30 мл/хв)
лікування
препаратом
протипоказане.
Пацієнтам
з
порушеннями
функції
нирок
помірного ступеня
(кліренс
креатиніну 30‒60 мл/хв)
рекомендовано
розпочинати
лікування з
відповідної
дози компонентів
комбінації. Пацієнти
з кліренсом
креатиніну ≥
60 мл/хв не
потребують
корекції
дози. Звичайне
медичне
спостереження
має включати
частий
моніторинг
рівня
креатиніну та
калію у
плазмі крові.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки (див.
розділи «Протипоказання»,
«Особливості
застосування»
та
«Фармакокінетика»).У разі
наявності
тяжких
порушень
функції
печінки
лікування
препаратом
протипоказане.Пацієнти
з
порушеннями
функції
печінки помірного
ступеня не
потребують
корекції дози.

Діти.

Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг не слід
застосовувати
для
лікування
дітей та
підлітків.
Безпека та
ефективність
застосування
периндоприлу
тертбутиламіну/індапаміду
педіатричним
пацієнтам не
встановлені. Дані
відсутні.

Передозування.

Симптоми. У
разі
передозування
найчастішою
небажаною
реакцією є
артеріальна
гіпотензія,
яка іноді може
супроводжуватися
нудотою,
блюванням, судомами,
запамороченням,
сонливістю,
сплутаністю
свідомості,
олігурією, що
може прогресувати
до анурії (внаслідок
гіповолемії).
Можуть
виникнути
порушення
водно-електролітного
балансу
(зниження
рівня калію
та натрію у
плазмі крові).

Лікування. Заходи
першої
допомоги
включають
швидке виведення
препарату з
організму –
промивання
шлунка та/або
призначення
активованого
вугілля,
після цього
виконують
нормалізацію
водно-електролітного
балансу в
умовах
стаціонару.

У разі
виникнення
значної
артеріальної
гіпотензії
пацієнту
потрібно
надати горизонтального
положення з
низьким
узголів’ям. У
разі
необхідності
слід
провести
внутрішньовенне
введення
ізотонічного
розчину натрію
хлориду або застосувати
будь-який
інший спосіб
відновлення
об’єму крові.
Периндоприлат,
активна
форма
периндоприлу,
може бути
видалений з
організму за
допомогою
гемодіалізу
(див. розділ «Фармакокінетика»).

Побічні
реакції.

Застосування
периндоприлу
інгібує ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему та
сприяє
зменшенню
втрати калію
у плазмі
крові, яка
зумовлена
індапамідом.
У 4 %
пацієнтів,
які
лікуються
препаратом Ноліпрел®
Форте 4,0 мг/1,25 мг,
виникала
гіпокаліємія
(рівень калію
< 3,4 ммоль/л). Найчастіше
повідомлялося
про
виникнення
таких
побічних
реакцій: при
застосуванні
периндоприлу
-
запаморочення,
головний
біль,
парестезія, дисгевзія,
порушення
зору,
вертиго,
дзвін у вухах,
артеріальна
гіпотензія,
кашель, задишка,
біль в
абдомінальній
ділянці,
запор, диспепсія,
діарея,
нудота,
блювання,
свербіж,
висипання,
судоми
м’язів та
астенія; при
застосуванні
індапаміду - реакції
гіперчутливості,
головним
чином дерматологічні,
у пацієнтів,
схильних до розвитку
алергічних
та
астматичних
реакцій, і
макулопапульозні
висипання.

Під
час проведення
клінічних
досліджень
та/або післяреєстраційного
застосування
препарату
спостерігалися
нижчезазначені
побічні реакції,
які за
частотою виникнення
розподілені
таким чином:
дуже часто
(≥ 1/10), часто (≥ 1/100,
< 1/10), нечасто
(≥ 1/1000, <1/100), рідко
(≥ 1/10000, < 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
частота невідома
(не може бути
визначена
згідно з
наявною
інформацією).

Інфекції
та інвазії: риніт
(дуже рідко -
периндоприл).

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи:
еозинофілія
(нечасто* - периндоприл);
агранулоцитоз
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл
та
індапамід);
апластична
анемія (дуже
рідко -
індапамід);
панцитопенія
(дуже рідко -
периндоприл);
лейкопенія
(дуже рідко -
периндоприл
та
індапамід);
нейтропенія
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл);
гемолітична
анемія (дуже
рідко -
периндоприл
та
індапамід);
тромбоцитопенія
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл
та
індапамід).

З боку
імунної
системи: гіперчутливість
(головним
чином
дерматологічні
реакції у
пацієнтів,
схильних до
розвитку
алергічних
та
астматичних
реакцій) (часто
- індапамід).

З
боку обміну
речовин і
метаболізму: гіпоглікемія
(див. розділи
«Особливості
застосування»
і «Взаємодія
з іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»)
(нечасто* -
периндоприл);
гіперкаліємія,
оборотна при відміні
препарату
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(нечасто* -
периндоприл);
гіпонатріємія
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(нечасто* - периндоприл,
частота
невідома -
індапамід);
гіперкальціємія
(дуже рідко - індапамід);
зниження
рівня калію в
крові до
стану
гіпокаліємії,
зокрема
серйозної у деяких
пацієнтів
групи
високого
ризику (див.
розділ «Особливості
застосування»)
(частота
невідома - індапамід).

З боку
психіки: зміни
настрою
(нечасто -
периндоприл);
порушення
сну (нечасто -
периндоприл);
сплутаність
свідомості
(дуже рідко -
периндоприл).

З
боку
нервової
системи: запаморочення
(часто -
периндоприл);
головний
біль (часто -
периндоприл,
рідко -
індапамід);
парестезія
(часто -
периндоприл,
рідко -
індапамід);
дисгевзія
(часто -
периндоприл);
сонливість
(нечасто* -
периндоприл);
непритомність
(нечасто* -
периндоприл,
частота
невідома -
індапамід);
внаслідок
надмірної
артеріальної
гіпотензії у пацієнтів
групи
високого
ризику
можливе виникнення
інсульту
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл);
у разі
печінкової
недостатності
можливе
виникнення
печінкової
енцефалопатії
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»)
(частота
невідома -
індапамід).

З
боку органів
зору: порушення
зору (часто -
периндоприл,
частота
невідома -
індапамід);
міопія (див.
розділ
«Особливості
застосування»)
(частота
невідома -
індапамід);
нечіткість
зору (частота
невідома -
індапамід); хоріоїдальний
випіт
(частота
невідома -
індапамід).

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату: вертиго
(часто -
периндоприл,
рідко -
індапамід);
дзвін у вухах
(часто -
периндоприл).

З
боку серця: пальпітації
(нечасто* -
периндоприл);
тахікардія (нечасто*
-
периндоприл);
стенокардія
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл);
аритмія (у
тому числі
брадикардія,
шлуночкова
тахікардія,
фібриляція передсердь)
(дуже рідко -
периндоприл
та
індапамід);
внаслідок
надмірної
артеріальної
гіпотензії у
пацієнтів
групи
високого
ризику
можливе
виникнення
інфаркту міокарда
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл);
пароксизмальна
шлуночкова тахікардія
типу
«пірует»
(потенційно
летальна)
(див. розділи
«Особливості
застосування»
і «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій») (частота
невідома -
індапамід).

З
боку судин: артеріальна
гіпотензія (і
прояви,
пов’язані з
гіпотензією)
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(часто -
периндоприл,
дуже рідко - індапамід);
васкуліт
(нечасто* -
периндоприл),
феномен
Рейно
(частота
невідома -
периндоприл).

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння: кашель
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(часто -
периндоприл);
задишка
(часто - периндоприл);
бронхоспазм
(нечасто -
периндоприл);
еозинофільна
пневмонія
(дуже рідко -
периндоприл).

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: біль в
абдомінальній
ділянці
(часто -
периндоприл);
запор (часто -
периндоприл,
рідко -
індапамід);
діарея (часто
- периндоприл);
диспепсія
(часто -
периндоприл);
нудота (часто
-
периндоприл,
рідко -
індапамід);
блювання
(часто -
периндоприл,
нечасто -
індапамід);
сухість у
роті (нечасто
-
периндоприл,
рідко -
індапамід);
панкреатит
(дуже рідко -
периндоприл
та
індапамід).

З
боку
гепатобіліарної
системи: гепатит
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл,
частота
невідома -
індапамід);
порушення
функції
печінки (дуже
рідко -
індапамід).

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: свербіж
(часто -
периндоприл);
висипання
(часто -
периндоприл);
макулопапульозні
висипання
(часто -
індапамід);
кропив’янка
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(нечасто -
периндоприл,
дуже рідко - індапамід);
ангіоневротичний
набряк (див. розділ
«Особливості
застосування»)
(нечасто -
периндоприл,
дуже рідко - індапамід);
пурпура
(нечасто -
індапамід);
гіпергідроз
(нечасто -
периндоприл);
реакції
фоточутливості
(нечасто* -
периндоприл,
частота
невідома -
індапамід);
пемфігоїд
(нечасто* -
периндоприл);
посилення
симптомів
псоріазу
(рідко* -
периндоприл);
мультиформна
еритема (дуже
рідко -
периндоприл);
токсичний
епідермальний
некроліз
(дуже рідко - індапамід);
синдром
Стівенса-Джонсона
(дуже рідко - індапамід).

З
боку
опорно-рухової
системи та
сполучної
тканини: судоми
м’язів (часто
-
периндоприл);
можливе
погіршення
існуючого
гострого
системного
червоного
вовчака
(частота
невідома -
індапамід);
артралгія
(нечасто* -
периндоприл);
міалгія
(нечасто* -
периндоприл).

З боку
сечовидільної
системи: ниркова
недостатність
(нечасто -
периндоприл);
гостра
ниркова
недостатність
(дуже рідко -
периндоприл
та
індапамід).

З боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз: еректильна
дисфункція
(нечасто -
периндоприл).

Загальні
розлади: астенія
(часто -
периндоприл);
біль у грудях
(нечасто* -
периндоприл);
нездужання
(нечасто* -
периндоприл);
периферичний
набряк
(нечасто* -
периндоприл);
пірексія
(нечасто* -
периндоприл);
втома (рідко - індапамід).

Результати
лабораторних
досліджень: підвищення
рівня
сечовини в
крові (нечасто*
-
периндоприл);
підвищення
рівня
креатиніну в
крові
(нечасто* -
периндоприл);
підвищення
рівня
білірубіну в
крові (рідко -
периндоприл);
підвищення
рівня
печінкових
ферментів
(рідко -
периндоприл,
частота
невідома -
індапамід);
зниження
рівня
гемоглобіну
та гематокриту
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
(дуже рідко -
периндоприл);
підвищення
рівня
глюкози в крові
(частота
невідома -
індапамід);
підвищення
рівня
сечової кислоти
в крові
(частота
невідома -
індапамід);
подовження
інтервалу QT
на ЕКГ (див.
розділи
«Особливості
застосування»
і «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»)
(частота
невідома -
індапамід).

Ушкодження,
отруєння та
ускладнення
при проведенні
процедур:
падіння
(нечасто* -
периндоприл).

* Частота
проявів
побічних
реакцій,
виявлених за
допомогою
спонтанних
повідомлень,
розрахована
за даними
клінічних
досліджень.

При
застосуванні
інших
інгібіторів
АПФ повідомлялося
про випадки
виникнення синдрому
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону
(СПАДГ). Тому
можна
розцінювати
СПАДГ як
ймовірне
ускладнення,
пов’язане із
застосуванням
інгібіторів
АПФ, у тому
числі
периндоприлу,
із частотою
виникнення
дуже рідко.

Звіт
про
підозрювані
побічні
реакції

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
на
лікарський
засіб у
післяреєстраційний
період є
важливим. Це
дає змогу
вести
безперервний
моніторинг
співвідношення
користі/ризику
застосування
препарату.
Спеціалісти
в галузі
охорони
здоров’я
зобов’язані
повідомляти
через
національну
систему
звітності про
будь-які
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
до 30 °C. Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
30 таблеток у
блістері; по
1 блістеру в
коробці з
картону.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

Лабораторії
Серв’є
Індастрі/Les Laboratoires
Servier Іndustrie.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

905 рут де
Саран, 45520 Жіді,
Франція/

905 route de Saran, 45520 Gidy, France.

Виробник.

Серв’є
(Ірландія)
Індастріс
Лтд/Servier (Ireland) Industries Ltd.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Манілендз,
Горей Роуд,
Арклоу, Ко.
Віклоу, Ірландія/

Moneylands, Gorey Road, Arklow, Co.
Wicklow, Ireland.

Заявник.

ЛЄ
ЛАБОРАТУАР
СЕРВ’Є/Les Laboratoires Servier.

Місцезнаходження
заявника.

50, рю Карно, 92284
Сюрен седекс,
Франція/

50, rue Carnot, 92284 Suresnes cedex, France.

Для
отримання
будь-якої
інформації
щодо лікарського
засобу
просимо
звертатися
до ТОВ
«Серв’є
Україна» за
тел. (044) 490 3441, факс: (044) 490
3440.