ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ПЛАТОГРIЛ®

(PLATOGREL®)

Склад:

діюча
речовина: клопідогрель
(clopidogrel);

1 таблетка містить
клопідогрелю
бісульфату у перерахуванні
на
клопідогрель
75 мг;

допоміжні
речовини: повідон
K-30, маніт (Е 421), целюлоза
мікрокристалічна,
гідроксипропілцелюлоза
низькозаміщена,
олія
рицинова
гідрогенізована,
заліза оксид
червоний (Е 172); покриття
Opadry Y-1-7000 білий:
гіпромелоза,
поліетиленгліколь,
титану
діоксид (Е 171).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки,
вкриті
оболонкою
рожевого
кольору,
круглої
форми,
двоопуклі та
гладенькі з обох
боків.

Фармакотерапевтична
група. Інгібітори
агрегації
тромбоцитів, крім
гепарину.

Код АТХ B01A C04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Клопідогрель
належить до
проліків,
один із
метаболітів
якого є
інгібітором
агрегації тромбоцитів.
Клопідогрель
метаболізується
ферментами CYP450 з
утворенням
активного
метаболіту,
який пригнічує
агрегацію
тромбоцитів.
Активний
метаболіт
клопідогрелю
селективно
пригнічує
зв’язування
аденозиндифосфату
(АДФ) з його
тромбоцитарним
рецептором P2Y12 і наступну
опосередковану
АДФ
активацію комплексу
глікопротеїну
GPIIb/IIIa,
пригнічуючи
таким чином
агрегацію
тромбоцитів.
Внаслідок
незворотного
зв’язування
вплив
виявляється
на
тромбоцити
на всю
тривалість
їхнього
існування
(приблизно 7-10
днів), а відновлення
нормальної
функції
тромбоцитів
відповідає
швидкості
їхнього
оновлення.
Агрегація
тромбоцитів,
спричинена
іншими
агоністами,
ніж АДФ,
також
пригнічується
шляхом
блокади
ампліфікації
активації
тромбоцитів
шляхом
вивільнення
АДФ.

Оскільки
активний метаболіт
утворюється
за участю
ферментів CYP450, серед
яких є
поліморфні
або ті, що
інгібуються
іншими
препаратами,
не у всіх
пацієнтів
може бути
досягнуто
адекватне
пригнічення
агрегації
тромбоцитів.

Фармакодинамічні
ефекти

З
першого дня
застосування
у повторних
добових
дозах 75 мг
препарату
виявляється
суттєве

уповільнення
АДФ-індукованої
агрегації тромбоцитів.
Ця дія
прогресивно
посилюється
і
стабілізується
між 3 і 7 днями.
При стабільному
стані
середній
рівень
пригнічення
агрегації
під дією
добової дози
75 мг
становить
від 40 % до 60 %. Агрегація
тромбоцитів
і тривалість
кровотечі
повертаються
до
початкового
рівня у
середньому
через 5 днів
після
припинення лікування.

Відомо,
що
клопідогрель
істотно
знижує частоту
нових
ішемічних
явищ
(загальна
кінцева точка
для інфаркту
міокарда,
ішемічного інсульту
і летального
наслідку від
судинного
захворювання)
порівняно з
АСК; ефективність
клопідогрелю
не залежить
від застосування
комбінованої
терапії
(наприклад, гепарину,
антагоністів
GPIIb/IIIa
рецепторів
тромбоцитів,
фібринолітиків,
гіполіпідемічних
засобів,
бета-блокаторів,
інгібіторів
АПФ), дози АСК
(75-325 мг 1 раз на
добу), а також
від віку і статі.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Після
перорального
прийому
разової та багаторазових кратних
доз 75 мг на
добу клопідогрель
швидко
всмоктується.
Середні
пікові
концентрації
у плазмі
незміненого
клопідогрелю
(приблизно 2,2-2,5 нг/мл
після одноразової дози 75
мг
перорально)
досягалися
приблизно
через 45 хвилин після
прийому дози.
Абсорбція
становить не
менше 50 %
за даними
екскреції
метаболітів
клопідогрелю
із сечею.

Розподіл. Клопідогрель
та основний
(неактивний)
метаболіт, що
циркулює в
крові, in vitro
оборотно
зв’язуються
з білками
плазми людини
(98 % і 94 %
відповідно).
Цей зв’язок
залишається
ненасичуваним
in vitro у межах
широкого
діапазону
концентрацій.

Метаболізм. Клопідогрель
екстенсивно
метаболізується
у печінці. In vitro
та in vivo існує
два основних
шляхи його
метаболізму:
один
відбувається
з участю
естераз та призводить
до гідролізу
з утворенням
неактивного
похідного
карбонової
кислоти (яке
становить 85 % від
усіх
метаболітів,
що
циркулюють у
плазмі крові), а
до іншого
залучені
ферменти
системи цитохрому
P450. Спочатку
клопідогрель
перетворюється
на проміжний
метаболіт
2-оксо-клопідогрель.
У результаті
подальшого
метаболізму
2-оксо-клопідогрелю
утворюється
тіолове
похідне
клопідогрелю
– активний
метаболіт. In vitro
цей
метаболічний
шлях
опосередкований
ферментами CYP3A4,
CYP2C19, CYP1A2 та CYP2B6.
Активний
метаболіт
клопідогрелю
(тіолове
похідне),
який був виділений
in vitro, швидко та
незворотно
зв’язується
з рецепторами
на
тромбоцитах,
тим самим
перешкоджаючи
агрегації
тромбоцитів.

Максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmax) активного
метаболіту в
два рази вище
після
прийому
одноразової
навантажувальної
дози 300 мг, ніж
даний
показник
після
чотирьох
днів прийому
75 мг
підтримуючої
дози. Cmax
досягається
приблизно
протягом 30-60
хвилин після
прийому.

Виведення. Через
120 годин після
перорального
прийому міченого
14C-клопідогрелю
у людини
приблизно 50 % мітки
виводилося зі
сечею і приблизно 46 % – із
калом. Після
перорального
прийому разової
дози 75 мг
період
напіввиведення
клопідогрелю
становить приблизно
6 годин.
Період
напіввиведення
основного (неактивного)
метаболіту, що
циркулює в
крові,
становить 8 годин
після одноразового і багаторазового застосування
препарату.

Фармакогенетика.
CYP2C19 бере
участь в
утворенні як
активного
метаболіту,
так і
проміжного
метаболіту
2-оксо-клопідогрелю.
Фармакокінетика
активного
метаболіту
клопідогрелю
та
антитромбоцитарні
ефекти, за
даними
вимірювання
агрегації тромбоцитів
ex vivo,
відрізняються
залежно від
генотипу CYP2C19.

Алель CYP2C19*1
відповідає
повністю
функціонуючому
метаболізму,
тоді як алелі
CYP2C19*2 та CYP2C19*3 відповідають
нефункціонуючому
метаболізму.
Алелі CYP2C19*2 та CYP2C19*3 є
відповідальними
за більшість
алелей, що
ослаблюють
функцію, у
пацієнтів
європеоїдної
(85 %) та
монголоїдної
(99 %) рас
зі зниженим
метаболізмом.
Інші алелі, асоційовані
з відсутнім
або
ослабленим метаболізмом,
зустрічаються
значно рідше.
До них
належать CYP2C19*4, *5, *6, *7
та *8. Пацієнт
зі зниженим
метаболізмом
має два
нефункціональних
алелі, як
зазначено
вище. Згідно
з опублікованими
даними
генотипи CYP2C19,
які відповідають
зниженому
метаболізму, наявні
у 2 %
пацієнтів
європеоїдної
раси, 4 %
пацієнтів
негроїдної
раси та 14 % пацієнтів
монголоїдної
раси. Зараз
існують
тести, які
дозволяють
визначити
генотип CYP2C19.

За
даними
застосування
клопідогрелю
в дозі 300 мг із подальшим
прийомом
дози 75 мг на
добу, а також дози
600 мг із
подальшим
прийомом
дози 150 мг на
добу протягом
5 днів (до
досягнення
стабільного
стану) у
пацієнтів з
різними
типами
метаболізму CYP2C19
(надшвидким,
інтенсивним,
проміжним та
зниженим) не
виявлено
суттєвих
відмінностей
у показниках
концентрації
активного
метаболіту у
крові та
середніх
показниках
пригнічення
агрегації
тромбоцитів
(ПАТ) між
особами з
надшвидким,
інтенсивним
та проміжним
метаболізмом.
В осіб зі
зниженим
метаболізмом
концентрація
активного метаболіту
у крові
зменшилася
на 63-71 %
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.
Після
застосування
режиму
дозування 300
мг/75 мг антитромбоцитарні
ефекти в осіб
зі зниженим
метаболізмом
були менш
вираженими,
при цьому
середній
показник ПАТ
(5 мкМ АДФ) становив
24 %
(24 години) і 37 % (день 5),
порівняно з
ПАТ 39 % (24
години) і 58 % (день 5) в осіб з
інтенсивним
метаболізмом
та 37 % (24
години) і 60 % (день 5) в осіб із
проміжним
метаболізмом.
Коли особам
зі зниженим
метаболізмом
застосовували
режим
дозування
600 мг/150 мг,
концентрація
активного метаболіту
у крові була
вищою, ніж
при застосуванні
режиму
дозування 300
мг/75 мг. Крім
того, показники
ПАТ
становили 32 % (24
години) і   61 % (день 5), які
були вищими,
ніж в осіб
зі зниженим
метаболізмом,
які
отримували
дози 300 мг/75 мг,
та подібними
до
показників,
отриманих в інших
групах,
виділених
залежно від
типу метаболізму
CYP2C19, при
застосуванні
режиму дозування
300 мг/75 мг. За
результатами
доступних
даних
належний
режим
дозування
для цієї групи
пацієнтів не
був
визначений.

Аналогічно
до результатів,
наведених
вище, є
додаткові
дані,
що
концентрація
активного
метаболіту у
крові
зменшувалась
на 28 % в осіб
з проміжним
метаболізмом
і на 72 % в
осіб зі
зниженим
метаболізмом;
інгібування
агрегації
тромбоцитів
(5 мкМ АДФ)
також зменшувалось,
при цьому
різниця у
показниках
ПАТ
становила 5,9 % та 21,4 %
відповідно
порівняно з
особами з
інтенсивним
метаболізмом.

Є дані,
що при
застосуванні
клопідогрелю
в осіб із проміжним
та зниженим
метаболізмом
показники
частоти
виникнення
серцево-судинних
порушень
(летальний
наслідок,
інфаркт
міокарда та інсульт)
або тромбозу
стентів були
значно вищі,
ніж в
осіб із
інтенсивним
метаболізмом.
За іншими
даними,
частота
виникнення
серцево-судинних порушень
достовірно
не
відрізнялася
залежно від особливостей
метаболізму.

Тому
можна
зробити
висновок, що
жоден із відомих
аналізів не
включав
достатньої
кількості
пацієнтів
для того, щоб
можна було виявити
різницю у
клінічних
результатах
у пацієнтів
зі зниженим
метаболізмом.

Особливі
категорії
пацієнтів.
Фармакокінетику
активного
метаболіту
клопідогрелю
не досліджували у
нижчезазначених
особливих
категорій пацієнтів.

Ниркова
недостатність.
Вивчення
терапевтичної
активності
обмежено у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю.
Після
регулярного
застосування
75 мг клопідогрелю
на добу пацієнтам
із тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну 5-15
мл на
хвилину)
інгібування
АДФ-індукованої
агрегації тромбоцитів
було менш
вираженим (25 %)
порівняно із
таким же
ефектом у
здорових добровольців,
а час
кровотечі
був подовжений
майже так само,
як і у
здорових
добровольців,
які отримували
75 мг
клопідогрелю
на добу.
Клінічна переносимість
була хорошою
в усіх
пацієнтів.

Печінкова
недостатність.
Терапевтична
ефективність
обмежується печінковою
недостатністю
середнього
ступеня
через
підвищений ризик
кровотеч. Після
регулярного
прийому 75 мг
клопідогрелю
на добу
впродовж 10
днів
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
інгібування
АДФ-індукованої
агрегації
тромбоцитів
було таким
самим, як і у
здорових
добровольців.
Середнє
подовження
часу кровотечі
також було
однаковим в
обох групах.

Расова
приналежність.
Поширеність
алелей CYP2C19, які
спричиняють
проміжну та
слабку
метаболічну
активність CYP2C19,
відрізняється
залежно від
расової/етнічної
приналежності
(див. розділ
«Фармакогенетика»).
Існують
обмежені
дані щодо
пацієнтів
монголоїдної
раси, які
дають змогу
оцінити
клінічне
значення
генотипування
цього CYP з
точки зору
клінічних
результатів.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Вторинна
профілактика
проявів
атеротромбозу
у дорослих:

·      хворих,
які
перенесли
інфаркт
міокарда
(початок лікування
− через
кілька днів,
але не
пізніше ніж
через 35 днів
після
виникнення),
ішемічний
інсульт
(початок
лікування −
через 7 днів, але
не пізніше
ніж через 6
місяців
після виникнення)
або у яких
діагностовано
захворювання
периферичних
артерій
(ураження артерій
і
атеротромбоз
судин нижніх
кінцівок);

·     хворих
із гострим
коронарним
синдромом:

– із
гострим
коронарним
синдромом
без підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
зубця Q), у тому
числі у
пацієнтів,
яким було
встановлено
стент у процесі
проведення
черезшкірної
коронарної
ангіопластики,
у комбінації
з
ацетилсаліциловою
кислотою
(АСК);

– із
гострим
інфарктом
міокарда з
підйомом
сегмента ST, у
комбінації з АСК
(у хворих, які
отримують
стандартне
медикаментозне
лікування та
яким показана
тромболітична
терапія).

Профілактика
атеротромботичних
та тромбоемболічних
подій при
фібриляції
передсердь Клопідогрель
у комбінації
з АСК
показаний
дорослим
пацієнтам із
фібриляцією
передсердь,
які мають щонайменше
один фактор
ризику
виникнення
судинних
подій, у яких
існують
протипоказання
до лікування
антагоністами
вітаміну К
(АВК) і які
мають
низький
ризик
виникнення
кровотеч, для
профілактики
атеротромботичних
та
тромбоемболічних
подій, у тому
числі інсульту.

Для
отримання
додаткової
інформації
див. розділ «Фармакологічні
властивості».

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до будь-якої
з допоміжних
речовин
препарату.

Тяжка
печінкова
недостатність.

Гостра
кровотеча
(наприклад,
пептична
виразка або
внутрішньочерепний
крововилив).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Лікарські
засоби,
застосування
яких супроводжується
підвищенням
ризику
кровотеч

Через
потенційний
адитивний
ефект існує підвищений
ризик геморагічних
ускладнень,
тому
одночасне застосування
таких
лікарських
засобів з клопідогрелем
вимагає
обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пероральні
антикоагулянти

Одночасне
застосування
клопідогрелю
з
пероральними
антикоагулянтами
не рекомендується,
оскільки
така
комбінація
може
посилити
інтенсивність
кровотечі
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Хоча застосування
клопідогрелю
у дозі 75 мг на
добу не
змінює
фармакокінетичний
профіль S-варфарину
або
міжнародне
нормалізоване
співвідношення
(МНС) у
пацієнтів,
які впродовж
тривалого
часу
отримують
лікування
варфарином, одночасне
застосування
клопідогрелю
та варфарину
збільшує
ризик
кровотечі
через
існування
незалежного
впливу на
гемостаз.

Інгібітори
глікопротеїнових
рецепторів
ІІb/IIIа

Клопідогрель
слід з
обережністю
призначати
пацієнтам,
які
одночасно
застосовують
інгібітори
глікопротеїнових
рецепторів ІІb/IIIа (див. розділ
«Особливості
застосування»).

Ацетилсаліцилова
кислота (АСК)

АСК
не змінює
інгібіторної
дії
клопідогрелю
на АДФ-індуковану
агрегацію
тромбоцитів,
але клопідогрель
посилює дію АСК
на агрегацію
тромбоцитів,
індуковану колагеном.
Проте
одночасне
застосування
500 мг
АСК 2 рази на
добу
протягом
одного дня не
спричиняло
значущого
збільшення
часу кровотечі,
подовженого
внаслідок
прийому
клопідогрелю.
Оскільки
можлива
фармакодинамічна
взаємодія
між клопідогрелем
та АСК з
підвищенням
ризику
кровотечі,
одночасне
застосування
цих
препаратів
потребує обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Незважаючи
на це, є
досвід сумісного
застосування
клопідогрелю і
АСК до 1 року
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Гепарин

За
наявними
даними,
клопідогрель
не
потребував
коригування
дози
гепарину та
не змінював
дію гепарину
на
коагуляцію.
Одночасне
застосування
гепарину не змінювало
інгібуючої
дії
клопідогрелю
на агрегацію
тромбоцитів.
Оскільки
можлива
фармакодинамічна
взаємодія
між клопідогрелем
і гепарином
із
підвищенням
ризику
кровотечі,
одночасне
застосування
цих препаратів
потребує
обережності.

Тромболітичні
засоби

Безпека
одночасного
застосування
клопідогрелю,
фібриноспецифічних
або
фібринонеспецифічних
тромболітичних
агентів та гепарину
оцінювалась
у хворих із
гострим
інфарктом
міокарда.
Частота розвитку
клінічно
значущих
кровотеч
була аналогічною
тій, що
спостерігалася
при
одночасному
застосуванні
тромболітичних
препаратів
та гепарину в
поєднанні з
АСК (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП)

Одночасне
застосування
клопідогрелю
та напроксену
збільшувало
кількість
прихованих
шлунково-кишкових
кровотеч. Однак
через
відсутність
досліджень
щодо взаємодії
препарату з
іншими НПЗП
дотепер не
з’ясовано, чи
зростає
ризик
шлунково-кишкових
кровотеч при
застосуванні
препарату
з іншими НПЗП.
Тому
необхідно бути
обережними при
одночасному
застосуванні
НПЗП, зокрема
інгібіторів
ЦОГ-2, з
клопідогрелем
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС)

СІЗЗС
впливають на
активацію
тромбоцитів
та
підвищують
ризик
кровотеч,
тому необхідно
дотримуватися
обережності
при їх
одночасному
застосуванні
з
клопідогрелем.

Одночасне
застосування
інших лікарських
засобів

Індуктори
CYP2C19

Оскільки
клопідогрель
метаболізується
частково за
допомогою CYP2C19,
очікується,
що застосування лікарських
засобів, які індукують
активність
цього
ферменту,
призведе до
підвищення
рівня
активного
метаболіту
клопідогрелю.

Рифампіцин
є сильним
індуктором CYP2C19, тому його
прийом
призводить
як до
підвищеного
рівня активного
метаболіту
клопідогрелю,
так і до інгібування
тромбоцитів,
що, зокрема,
може підвищити
ризик
кровотечі. Як
запобіжний
захід слід уникати
одночасного
застосування
із
клопідогрелем
сильних
індукторів CYP2C19 (див. розділ
«Особливості
застосування).

Оскільки
клопідогрель
перетворюється
в активний
метаболіт
частково під
дією CYP2C19, то
застосування
препаратів,
які знижують
активність
цього
ферменту, найімовірніше,
призведе до
зниження
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі крові.
Клінічне
значення
цієї
взаємодії не
з’ясоване.
Тому як
запобіжний захід
слід уникати
одночасного
застосування
сильних та
помірних
інгібіторів
CYP2C19 (див.
розділи «Фармакокінетика»
та «Особливості
застосування»).

До помірних
або потужних
інгібіторів CYP2C19
належать
омепразол,
езомепразол,
флувоксамін,
флуоксетин,
моклобемід,
вориконазол,
флуконазол,
тиклопідин,
ципрофлоксацин,
циметидин,
карбамазепін,
окскарбазепін,
хлорамфенікол та ефавіренз.

Інгібітори
протонної
помпи (ІПП)

Омепразол
у дозі 80 мг 1 раз
на добу при
супутньому
застосуванні
з
клопідогрелем
(як при одночасному
прийомі, так
і при 12-годинному
інтервалі
між
прийомами
цих двох препаратів)
знижував
концентрацію
активного метаболіту
у крові на 45 %
(навантажувальна
доза) і 40 %
(підтримуюча
доза). Це
зниження
супроводжувалося
зменшенням
пригнічення
агрегації тромбоцитів
на 39 %
(навантажувальна
доза) і на 21 %
(підтримуюча
доза).
Очікується,
що в аналогічну
взаємодію з
клопідогрелем
вступатиме й
езомепразол.

Дані
щодо
клінічних
наслідків
цих
фармакокінетичних
та фармакодинамічних
взаємодій з
точки зору
розвитку
основних
кардіоваскулярних
подій є суперечливими.
Як
запобіжний
захід не слід
одночасно з
клопідогрелем
застосовувати
омепразол або
езомепразол
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Менш
виражене
зниження
концентрації
метаболіту у
крові
спостерігалося
при
застосуванні
пантопразолу
або лансопразолу.

При
одночасному
застосуванні
пантопразолу
в
дозі 80 мг 1 раз
на добу
плазматичні
концентрації
активного
метаболіту
зменшилися
на 20 %
(навантажувальна
доза) та на 14 %
(підтримуюча
доза). Це
зниження
супроводжувалося
зменшенням
середнього
показника
пригнічення
агрегації
тромбоцитів на
15 % та 11 %
відповідно. Отримані
результати
вказують на
можливість
одночасного
застосування
клопідогрелю
та
пантопразолу.

Немає
доказів того,
що інші
лікарські
засоби, які
зменшують
продукування
кислоти у шлунку,
такі як,
наприклад, Н2-блокатори
(за винятком
циметидину,
який є інгібітором
CYP2C9) або
антациди,
впливають на
антитромбоцитарну
активність
клопідогрелю.

Взаємодія
з посиленою
противірусною
терапією вірусу
імунодефіциту
людини (ВІЛ)

Зниження
впливу
активного метаболіту
клопідогрелю
та зниження
інгібування
тромбоцитів
було
продемонстровано
у
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів,
які отримували
антиретровірусну
терапію (АРТ),
посилену ритонавіром
або
кобіцистатом.
Незважаючи
на те, що
клінічна значущість
цих
результатів
є
невизначеною,
існують спонтанні
повідомлення
про
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів,
які
отримували
посилену АРТ та
перенесли
повторні
оклюзійні
явища після
деобструкції
або
тромботичні
явища під час
лікування клопідогрелем.
При
одночасному
застосуванні
з
ритонавіром
експозиція
клопідогрелю
та середнє
інгібування
тромбоцитів
можуть
знижуватись.
Тому не слід
одночасно застосовувати
клопідогрель
з посиленою АРТ.

Комбінація
з іншими
лікарськими
засобами

Було
проведено низку
клінічних
досліджень із
клопідогрелем
та іншими
препаратами
для вивчення
потенційних
фармакодинамічних
і
фармакокінетичних
взаємодій. Клінічно
значущої
фармакодинамічної
взаємодії
при
застосуванні
клопідогрелю
одночасно з атенололом,
ніфедипіном
або з обома
препаратами
виявлено не
було. Крім
того,
фармакодинамічна
активність
клопідогрелю
залишилася майже
незміненою
при
одночасному
застосуванні
з фенобарбіталом
та естрогеном.

Фармакокінетичні
властивості дигоксину
або теофіліну
не
змінювалися
при
одночасному
застосуванні
з
клопідогрелем.

Результати
досліджень
свідчать, що
фенітоїн і
толбутамід,
що
метаболізуються
CYP2C,
можна
безпечно
застосовувати
одночасно з
клопідогрелем

Лікарські
засоби, що є
субстратами CYP2C8

Доведено, що
клопідогрель
збільшує
експозицію
репаглініду
у здорових
добровольців.
Дослідження
in vitro
продемонстрували,
що це
збільшення
експозиції
репаглініду
обумовлене
інгібуванням
ферменту CYP2C8
глюкуронідним
метаболітом
клопідогрелю.
З огляду на
ризик
збільшення концентрації
у плазмі
крові
одночасне
застосування
клопідогрелю
та
лікарських
засобів, які
виводяться з
організму
переважно за
допомогою
метаболізму,
опосередкованого
ферментом CYP2C8
(наприклад,
репаглінід,
паклітаксел),
потребує обережності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

За
винятком
інформації
щодо
взаємодії зі специфічними
лікарськими
засобами,
наведеної
вище,
дослідження
щодо
взаємодії клопідогрелю
з
лікарськими
засобами, які
зазвичай
призначають
хворим на
атеротромбоз,
не проводили.
Однак відомо,
що у
пацієнтів, які
одночасно з
клопідогрелем
застосовували
інші
препарати,
включаючи
діуретики, бета-блокатори,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту,
антагоністи кальцію,
засоби, що
знижують
рівень
холестерину,
коронарні
вазодилататори,
антидіабетичні
засоби
(включаючи
інсулін),
протиепілептичні
засоби та
антагоністи
GPIIb/IIIa, не
відзначалося
клінічно
значущої
побічної дії.

Як
і у випадку з
іншими
пероральними
інгібіторами
P2Y12, одночасне
застосування
опіоїдних агоністів
може
потенційно
затримати та
зменшити
абсорбцію
клопідогрелю,
імовірно,
через
уповільнене
спорожнення
шлунка. Клінічна
значимість
невідома.
Слід розглянути
застосування
парентерального
антитромбоцитарного
засобу у
пацієнтів з
гострим
коронарним синдромом,
які
потребують
спільного
прийому
морфіну чи
інших
агоністів
опіоїдів.

Особливості
застосування.

Кровотеча
та
гематологічні
розлади

Через
ризик
розвитку
кровотечі та
гематологічних
побічних реакцій
слід негайно
провести
розгорнутий
аналіз крові
та/або інші
відповідні
тести, якщо
під час застосування
препарату
спостерігаються
симптоми, що
свідчать про
можливість
кровотечі
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Як
і інші
антитромбоцитарні
засоби, клопідогрель
слід
обережно
застосовувати
пацієнтам із
підвищеним
ризиком
кровотечі
внаслідок
травми,
хірургічного
втручання
або інших
патологічних
станів, а
також у разі
застосування
пацієнтам
АСК,
гепарину,
інгібіторів
глікопротеїну
IIb/IIIа або НПЗП,
включаючи
інгібітори
ЦОГ-2, або СІЗЗС
та інших
лікарських
засобів, які
можуть
підвищувати
ризик
кровотечі
(наприклад,
пентоксифілін). Необхідно
уважно
стежити за
проявами у хворих
симптомів
кровотечі, у
тому числі
прихованої
кровотечі,
особливо у
перші тижні лікування
та/або після
інвазійних
процедур на
серці та хірургічних
втручань.
Одночасне
застосування
клопідогрелю
з
пероральними
антикоагулянтами
не
рекомендується,
оскільки це
може
посилити
інтенсивність
кровотечі (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

У разі
планового
хірургічного
втручання,
коли
антитромбоцитарний
ефект є
тимчасово
небажаним,
лікування
клопідогрелем
слід
припинити за
7 днів до
операції.
Пацієнти
повинні
повідомляти лікаря
(у т.ч.
стоматолога)
про те, що
вони приймають
клопідогрель,
перед
призначенням
їм будь-якої
операції чи
перед
застосуванням
нового
лікарського
засобу.
Клопідогрель
подовжує
тривалість
кровотечі,
тому його слід
обережно
застосовувати
пацієнтам із
підвищеним
ризиком
кровотечі
(особливо шлунково-кишкової
та
внутрішньоочної).

Хворих
слід попередити,
що під час
лікування
клопідогрелем
(окремо або у
комбінації з
АСК)
кровотеча може
зупинитися
пізніше, ніж
зазвичай, і
що вони
повинні
повідомляти
лікаря про
кожен
випадок
незвичної (за
місцем або
тривалістю)
кровотечі.

Тромботична
тромбоцитопенічна
пурпура

Дуже
рідко
спостерігалися
випадки
тромботичної
тромбоцитопенічної
пурпури (ТТП) після
застосування
клопідогрелю,
іноді навіть
після його
короткочасного
застосування.
ТТП
проявляється
тромбоцитопенією
та
мікроангіопатичною
гемолітичною
анемією з неврологічними
проявами,
нирковою
дисфункцією
або гарячкою.
ТТП є
потенційно
небезпечним
станом, який може
призводити
до
летального
наслідку, тому
потребує
негайного
лікування, у
тому числі й проведення
плазмаферезу.

Набута
гемофілія

Повідомлялося
про випадки
розвитку
набутої
гемофілії
після застосування
клопідогрелю.
У випадках
підтвердженого
ізольованого
збільшення активованого
часткового
тромбопластинового
часу (АЧТЧ), що
супроводжується
або не
супроводжується
кровотечею,
питання
діагностування
набутої гемофілії
повинно бути
розглянуто.
Пацієнти з
підтвердженим
діагнозом
набутої гемофілії
повинні
знаходитися
під наглядом
лікаря і
отримувати
лікування,
застосування
клопідогрелю
необхідно
припинити.

Нещодавно
перенесений
ішемічний
інсульт

Через
недостатність
даних не
рекомендується
призначати клопідогрель
у перші 7 днів
після
гострого ішемічного
інсульту.

Цитохром
Р450 2С19 (CYP2C19)

Фармакогенетика:
у пацієнтів
із генетично
зниженою
функцією CYP2C19
спостерігається
менша
концентрація
активного
метаболіту
клопідогрелю
у плазмі крові та
менш
виражений
антитромбоцитарний
ефект. Зараз
існують
тести, які
дають змогу
виявити
генотип CYP2C19 у
пацієнта.

Оскільки
клопідогрель
перетворюється
у свій
активний
метаболіт
частково під
дією CYP2C19, то
застосування
препаратів,
які знижують
активність
цього ферменту,
найімовірніше,
призведе до
зменшення
концентрації
активного
метаболіту клопідогрелю
у плазмі крові.
Однак
клінічне
значення
цієї
взаємодії не
з’ясоване.
Тому як
запобіжний
захід слід уникати
одночасного
застосування
сильних та
помірних
інгібіторів
CYP2C19 (див.
розділи «Фармакокінетика»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Не
виключено, що
застосування
лікарських
засобів, що
індукують
активність CYP2C19,
призводить
до підвищення
рівня
активного
метаболіту
клопідогрелю
та підвищення
ризику
кровотечі. Як
запобіжний
захід слід
уникати
одночасного
застосування
із
клопідогрелем
сильних
індукторів CYP2C19 (див. розділ
«Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Субстрати
CYP2C8

Необхідно
з
обережністю
призначати
клопідогрель
з
лікарськими
засобами, що
є субстратами
CYP2C8 (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Перехресні
реакції між
тієнопіридинами

Пацієнтів
слід перевірити
щодо
наявності в
анамнезі
гіперчутливості
до інших
тієнопіридинів
(таких як клопідогрель,
тиклопідин,
прасугрель),
тому що
надходили
повідомлення
про перехресну
алергію між
тієнопіридинами
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Тієнопіридини
можуть
призвести до
розвитку
алергічних
реакцій від
легкого до
тяжкого
ступеня,
таких як
висипання,
ангіоневротичний
набряк, або
гематологічних
перехресних
реакцій,
таких як
тромбоцитопенія
і
нейтропенія.
У пацієнтів із
розвитком
алергічних
та/або
гематологічних
реакцій в
анамнезі при
застосуванні
одного з тієнопіридинів
підвищується
ризик
розвитку подібних
або інших
реакцій при
застосуванні
інших
тієнопіридинів.
Рекомендується
пильний
нагляд за
пацієнтом з
відомою
алергією на
тієнопіридини.

Порушення
функції
нирок

Терапевтичний
досвід
застосування
клопідогрелю
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
обмежений,
тому таким
пацієнтам
препарат слід
призначати з
обережністю
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Порушення
функції
печінки

Досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки
середньої
тяжкості та
можливістю
виникнення
геморагічного
діатезу
обмежений,
тому таким хворим
клопідогрель
слід
призначати з
обережністю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Допоміжні
речовини

ПлатогрілÒ містить
олію
рицинову
гідрогенізовану,
яка може спричиняти
розлад
шлунка та
діарею.

Особливі
застереження
щодо
видалення
залишків та
відходів

Будь-який
невикористаний
препарат або
відходи
потрібно
знищити
відповідно
до місцевих
вимог.

Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю.

Вагітність. Оскільки
немає
клінічних
даних щодо
застосування
клопідогрелю
у період вагітності,
небажано
призначати
препарат вагітним
жінкам
(застережний
захід).

Досліди
на тваринах
не виявили
прямого або
опосередкованого
негативного
впливу на
перебіг
вагітності,
розвиток ембріона/плода,
пологи та
постнатальний
розвиток.

Період
годування
груддю. Невідомо,
чи
екскретується
клопідогрель
у грудне
молоко жінки.
Дослідження
на тваринах
показали, що
він
екскретується
у
грудне
молоко, тому
під час застосування
препарату ПлатогрілÒ годування
груддю слід
припинити.

Фертильність.
Дослідження
на тваринах
не виявили
негативного
впливу
клопідогрелю
на фертильність.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами.

Клопідогрель
не впливає
або має
незначний
вплив на швидкість
реакції при
керуванні автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі,
у тому числі
пацієнти
літнього
віку.

ПлатогрілÒ приймати перорально
по 75 мг 1 раз
на добу,
незалежно
від вживання їжі.

У хворих із
гострим
коронарним
синдромом
без підйому
сегмента ST
(нестабільна
стенокардія
або інфаркт
міокарда без
зубця Q на ЕКГ)
лікування
клопідогрелем
розпочинати
з
одноразової
навантажувальної
дози 300 мг, а потім
продовжувати
дозою 75 мг 1 раз
на добу (з ацетилсаліциловою
кислотою
(АСК) у дозі 75-325 мг
на добу). Оскільки
застосування
більш
високих доз АСК
підвищує
ризик
кровотечі, не
рекомендується
перевищувати
дозу АСК 100 мг.
Оптимальна
тривалість
лікування
формально не
встановлена. Результати
клінічних
досліджень
свідчать на
користь
застосування
препарату до
12 місяців, а
максимальний
ефект
спостерігався
через 3
місяці
лікування.

Хворим
із гострим
інфарктом
міокарда з
підйомом сегмента
ST клопідогрель
приймати
по 75 мг 1 раз на
добу,
починаючи з
одноразової навантажувальної
дози 300 мг у
комбінації з АСК,
із
застосуванням
тромболітичних
препаратів
або без них.
Лікування
хворих віком
від 75 років
починати без
навантажувальної
дози
клопідогрелю.
Комбіновану
терапію слід
розпочинати
якомога
раніше після
появи
симптомів і
продовжувати
принаймні 4
тижні.
Користь від застосування
комбінації
клопідогрелю
з АСК понад
чотири тижні
при цьому
захворюванні
не вивчали.

Пацієнтам
із
фібриляцією
передсердь
клопідогрель
застосовувати в
одноразовій
добовій дозі 75 мг.
Разом із
клопідогрелем
слід
розпочати та
продовжувати
застосування
АСК у дозі 75-100
мг на добу
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

У разі
пропуску
дози:

– якщо з
моменту, коли
потрібно
було приймати
чергову дозу,
минуло менше
12 годин,
пацієнт повинен
негайно
прийняти
пропущену
дозу, а наступну
дозу вже
приймати у
звичний час;

– якщо
минуло
більше 12
годин,
пацієнт
повинен
приймати
наступну
чергову дозу
у звичний час
та не
подвоювати
дозу з метою
компенсування
пропущеної
дози.

Ниркова
недостатність.
Терапевтичний
досвід
застосування
препарату
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
обмежений
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Печінкова
недостатність.
Терапевтичний
досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки
середньої тяжкості
та
можливістю
виникнення
геморагічного
діатезу
обмежений
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Діти.

Клопідогрель
не слід
застосовувати
дітям,
оскільки
немає даних
щодо
ефективності
застосування
препарату для
цієї вікової
категорії
пацієнтів.

Передозування.

Симптоми: може
спостерігатися
подовження
часу кровотечі
з подальшими
ускладненнями.
Лікування:
симптоматичне.

Антидот
фармакологічної
активності
клопідогрелю
невідомий.
При
необхідності
негайного
корегування
подовженого
часу
кровотечі
дія клопідогрелю
може бути
припинена шляхом
переливання
тромбоцитарної
маси.

Побічні
реакції.

Найпоширенішою
побічною
реакцією, зафіксованою
в клінічних
та
постмаркетингових
дослідженнях,
була
кровотеча,
найчастіше
вона
виникала у
перший
місяць
лікування.

При
застосуванні
клопідогрелю
спостерігалися
побічні
реакції, що
виникли у процесі
клінічних
досліджень
або були
спонтанно зареєстровані.
Побічні реакції
класифіковано
відповідно
до
визначеної
частоти: дуже
часто (≥1/10),
часто (≥1/100, <1/10),
нечасто (≥1/1000, <1/100),
рідко (≥1/10000, <1/1000),
дуже рідко (<1/10000),
частота
невідома (не
можна визначити
за наявними
даними). У
рамках
кожного
системно-органного
класу небажані
реакції
представлені
в порядку зменшення
їх
серйозності.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи. Нечасто:
тромбоцитопенія,
лейкоцитопенія,
еозинофілія. Рідко:
нейтропенія,
включаючи
тяжку
нейтропенію. Дуже
рідко: ТТП (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
апластична
анемія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
тяжка
тромбоцитопенія,
набута
гемофілія А,
гранулоцитопенія,
анемія.

З
боку імунної
системи. Дуже
рідко: сироваткова
хвороба,
анафілактоїдні
реакції. Частота
невідома: перехресна
гіперчутливість
між тієнопіридинами
(такими як
тиклопідин,
прасугрель)
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
аутоімунний
інсуліновий
синдром, який
може
призвести до тяжкої
гіпоглікемії,
зокрема у
пацієнтів з HLA
DRA4 підтипом
(частіше у
японців).

З боку
психіки. Дуже
рідко: галюцинації,
сплутаність
свідомості.

З боку
нервової
системи. Нечасто:
внутрішньочерепні
кровотечі (у
деяких випадках
– з летальним
наслідком),
головний біль,
парестезія,
запаморочення.
Дуже рідко:
зміна
смакового
сприйняття, агевзія.

З боку
органів зору. Нечасто:
кровотеча
в ділянці ока
(кон’юнктивальна,
окулярна,
ретинальна).

З боку
органів
слуху та
лабіринту. Рідко:
вертиго
(запаморочення).

З боку
серця. Частота
невідома: синдром
Kounis
(«вазоспастична
алергічна
стенокардія»
або
«алергічний
інфаркт
міокарда») у
контексті
реакції
гіперчутливості,
спричиненої клопідогрелем.

З
боку
судинної
системи. Часто: гематома.
Дуже рідко:
тяжка
кровотеча,
кровотеча з
операційної рани,
васкуліт,
артеріальна
гіпотензія.

Респіраторні,
торакальні
та
медіастинальні
порушення. Часто:
носова
кровотеча. Дуже
рідко: кровотечі
з
респіраторних
шляхів
(кровохаркання,
легеневі
кровотечі),
бронхоспазм,
інтерстиціальний
пневмоніт,
еозинофільна
пневмонія.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту. Часто:
шлунково-кишкова
кровотеча, діарея,
абдомінальний
біль,
диспепсія. Нечасто:
виразка
шлунка та
дванадцятипалої
кишки, гастрит,
блювання,
нудота,
запор,
метеоризм. Рідко:
ретроперитонеальні
кровотечі. Дуже
рідко:
шлунково-кишкові
та
ретроперитонеальні
кровотечі/крововилив
(із летальним
наслідком),
панкреатит,
коліт (зокрема
виразковий
або
лімфоцитарний),
стоматит.

З
боку печінки
та
жовчовивідних
шляхів. Дуже рідко: гостра
печінкова
недостатність,
гепатит, аномальні
результати
показників
функції
печінки.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини. Часто:
підшкірний
крововилив/утворення
синців. Нечасто:
висипання,
свербіж,
внутрішньошкірні
крововиливи
(пурпура).
Дуже рідко:
бульозний
дерматит
(токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса–Джонсона,
мультиформна
еритема, гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз),
ангіоневротичний
набряк, макулопапульозне,
еритематозне
або ексфоліативне
висипання,
кропив’янка,
екзема,
плоский лишай,
медикаментозний
синдром
гіперчутливості,
медикаментозне
висипання з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS-синдром).

З боку
скелетно-м’язової
системи. Дуже
рідко: скелетно-м’язові
крововиливи
(гемартроз),
артрит, артралгія,
міалгія.

З
боку нирок та
сечовивідних
шляхів. Нечасто:
гематурія.
Дуже рідко:
гломерулонефрит,
підвищення
рівня креатиніну
в крові.

Загальні
порушення. Часто: кровотечі
у місці
ін’єкції. Дуже
рідко:
гарячка.

Репродуктивна
система,
порушення з
боку молочних
залоз. Рідко:
гінекомастія.

Дослідження.
Нечасто:
подовження
часу
кровотечі,
зниження
кількості
нейтрофілів
і
тромбоцитів.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції
після схвалення
лікарського
засобу
дозвільними органами
є важливою
процедурою.
Це дозволяє
здійснювати
постійний
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
застосування
цього
лікарського
засобу.
Медичних працівників
просять повідомляти
про усі
підозрювані
побічні реакції
через
національні
системи
повідомлень.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 ºС в
оригінальній
упаковці.

Зберігати
у недоступному
для дітей місці.

Упаковка.

По 14
таблеток у
блістері; по 2 або
по 4,  або по 6
блістерів у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«КУСУМ ФАРМ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

40020,
Україна, Сумська
область, м.
Суми, вул.
Скрябіна, 54.