ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЦЕФЕПІМ

(CEFEPIME)

Склад:

діюча речовина: цефепім;

1
флакон
містить
цефепіму гідрохлорид
1000 мг;

допоміжна
речовина: L-аргінін.

Лікарська
форма. Порошок
для розчину
для ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: порошок
від білого до
світло-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Інші
β-лактамні
антибіотики.
Цефалоспорини
четвертого
покоління. Цефепім.
Код АТХ J01D Е01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Цефепім
пригнічує
синтез
ферментів
стінки
бактеріальної
клітини і має
широкий
спектр дії
щодо різних
грампозитивних
і
грамнегативних
бактерій. Цефепім
високостійкий
до гідролізу
більшістю b-лактамаз,
має малу спорідненість
щодо b-лактамаз,
що кодуються
хромосомними
генами, і
швидко
проникає у
грамнегативні
бактеріальні
клітини.

Цефепім
активний
щодо таких
мікроорганізмів:

грампозитивні
аероби:

Staphylococcus aureus та
Staphylococcus epidermidis (включаючи
їх штами, що
продукують b-лактамазу);
інші штами
стафілококів,
включаючи S. hominis, S. Saprophyticus; Streptococcus
pyogenes (стрептококи
групи А); Streptococcus agalactiae (стрептококи
групи В); Streptococcus pneumoniae (включаючи
штами із
середньою
стійкістю до
пеніциліну -
мінімальна
пригнічувальна
концентрація
(МПК) від 0,1 до 1 мкг/мл);
інші b-гемолітичні
стрептококи
(групи C, G, F), S. bovis (група D),
стрептококи
групи Viridans
(більшість
штамів
ентерококів,
наприклад Enterecoccus faecalis, і
стафілококи,
резистентні
до
метициліну, резистентні
до більшості
цефалоспоринових
антибіотиків,
включаючи
цефепім);

грамнегативні
аероби:

Pseudomonas spp.,
включаючи P. aeruginosa, P. putida, P. stutzeri;
Escherichia coli, Klebsiella spp.,
включаючи K. pneumoniae, K. oxytoca, K. ozaenae;
Enterobacter spp.,
включаючи E. cloacae, E. aerogenes, E. sakazakii;
Proteus spp.,
включаючи P. mirabilis,      P. vulgaris;
Acinetobacter calcoaceticus (subsp.
anitratus, lwoffi); Aeromonas hydrophila; Capnocytophaga spp.; Citrobacter spp.,
включаючи C. diversus, C. freundii; Campylobacter
jejuni; Gardnerella vaginalis; Haemophilus ducreyi; H. influenzae (включаючи
штами, що
продукують b-лактамазу);
H. parainfluenzae; Hafnia alvei;
Legionella spp.; Morganella morganii;
Moraxella catarrhalis (Branhamella
catarrhalis) (включаючи
штами, що
продукують b-лактамазу);
Neisseria gonorrhoeae (включаючи
штами, що
продукують        b-лактамазу);
N. meningitidis; Pantoea agglomerans (відомий
як Enterobacter agglomerans); Providencia spp.
(включаючи P. rettgeri, P. stuartii); Salmonella spp.; Serratia (включаючи   S. marcescens, S.
liquefaciens); Shigella spp.; Yersinia enterocolitica.

(Цефепім
неактивний
щодо
багатьох
штамів Xanthomonas
maltophilia і Pseudomonas  maltophilia);

анаероби:

Bacteroides spp.,
включаючи B. melaninogenicus та
інші
мікроорганізми
ротової
порожнини, що
належать до Bacteroides; Clostridium perfringens; Fusobacterium spp.; Mobiluncus spp.; Peptostreptococcus
spp.; Veillonella spp.

(Цефепім
неактивний щодо
Bacteroides fragilis і Clostridium difficile).

Фармакокінетика.

Цефепім
повністю
всмоктується
після внутрішньом’язового
введення.

Середні
концентрації
цефепіму у
плазмі крові
у дорослих
здорових
пацієнтів через
різний час
після
одноразового
внутрішньовенного
(в/в) і
внутрішньом’язового
(в/м) введення
наведені у
таблиці 1.

Середні
концентрації
цефепіму у
плазмі крові
(мкг/мл) при внутрішньовенному
(в/в)

та
внутрішньом’язовому
(в/м) введенні

Таблиця 1

Доза
цефепіму

0,5
години

1
година

2
години

4
години

8
годин

12
годин

500 мг
в/в

38,2

21,6

11,6

5,0

1,4

0,2

1 г
в/в

78,7

44,5

24,3

10,5

2,4

0,6

2 г
в/в

163,1

85,8

44,8

19,2

3,9

1,1

500 мг
в/м

8,2

12,5

12,0

6,9

1,9

0,7

1 г
в/м

14,8

25,9

26,3

16,0

4,5

1,4

2 г
в/м

36,1

49,9

51,3

31,5

8,7

2,3

У
сечі, жовчі,
перитонеальній
рідині, слизовому
секреті
бронхів,
мокротинні,
простаті,
апендиксі та
жовчному
міхурі також
досягаються
терапевтичні
концентрації
цефепіму.

У
середньому період
напіввиведення
цефепіму з
організму
становить
близько 2 годин.
У здорових
людей, які
одержували
дози до 2 г
внутрішньовенно
з інтервалом
8 годин
протягом 9
днів, не
спостерігалася
кумуляція
препарату в організмі.

Цефепім
метаболізується
у
N-метилпіролідин,
який швидко
перетворюється
в оксид
N-метилпіролідину.
Середній
загальний
кліренс
становить 120
мл/хв. Цефепім
виділяється
майже
винятково за
рахунок
ниркових
механізмів
регуляції,
головним
чином шляхом
гломерулярної
фільтрації
(середній
нирковий
кліренс – 110
мл/хв). У сечі
виявляється
приблизно 85 % уведеної
дози у
вигляді
незмінного
цефепіму, 1 %
N-метилпіролідину,
близько 6,8 %
оксид
N-метилпіролідину
та близько 2,5 %
епімеру цефепіму.
Зв’язування
цефепіму з
білками
плазми крові
становить
менше 19 % і не
залежить від
концентрації
препарату у
сироватці
крові.

Пацієнтам
віком від 65
років з
нормальною
функцією
нирок не потрібне
коригування
дози
препарату,
незважаючи
на меншу
величину
ниркового
кліренсу
порівняно з
молодими
хворими.

У
пацієнтів, з
різним ступенем
ниркової
недостатності
проявляється
збільшення
періоду
напіввиведення
з організму.

У
середньому період
напіввиведення
у хворих із
тяжкими
порушеннями
функції нирок,
що
потребують
лікування шляхом
діалізу,
становить 13
годин при
гемодіалізі і 19
годин – при
перитонеальному
діалізі. У
пацієнтів з
аномальною
функцією
нирок дозу
слід підбирати
індивідуально.

Фармакокінетика
цефепіму у
пацієнтів із
порушеною
функцією
печінки або
муковісцидозом
не змінена. Коригування
дози для
таких
пацієнтів не
потрібне.

Діти.
Дослідження
фармакокінетики
цефепіму проводили
серед дітей
віком від 2
місяців до 11
років після
одноразового
введення або
декількох
введень
препарату
кожні 8 годин
і кожні 12
годин. Після
одноразової
внутрішньовенної
ін’єкції загальний
кліренс з
організму і
об’єм
розподілу у
стаціонарному
стані в
середньому
становили                        3,3
(±1,0) мл/хв/кг і 0,3
(±0,1) л/кг
відповідно.
Виділення незміненого
цефепіму із
сечею
становило 60,4 (30,4) %
від введеної
дози, а
середній
нирковий кліренс
становив                  2
(±1,1) мл/хв/кг.
Вік і стать
пацієнтів
суттєво не
впливали на
загальний
кліренс
препарату з
організму та
об’єм
розподілу з
урахуванням
поправки на
масу тіла
кожного. У
разі
введення
дози
цефепіму 50
мг/кг кожні 12
годин
кумуляція
препарату не
відзначалася,
у той час як
максимальна
концентрація
у плазмі
крові, площа
під кривою і
період
напіввиведення
збільшувалися
приблизно на
15 % у стаціонарному
стані в разі
введення за
схемою 50 мг/кг
кожні 8 годин.
Експозиція
цефепіму у
дітей після
внутрішньовенного
введення
дози 50 мг/кг
подібна до експозиції
у дорослих
внутрішньовенної
дози 2 г. Після
внутрішньовенного
введення максимальна
концентрація
цефепіму у
плазмі крові
у рівноважному
стані
становила в
середньому 68
мкг/мл і
досягалася
через 0,75
години. Через
8 годин після
внутрішньом’язового
введення
концентрація
цефепіму у
плазмі крові
в середньому
становила 6
мкг/мл.
Абсолютна
біодоступність
цефепіму після
внутрішньом’язової
ін’єкції
становила у
середньому 82 %.

Концентрації
препарату у
спинномозковій
рідині (СМР)
та у плазмі
крові у
дітей, хворих
на
бактеріальний
менінгіт

Таблиця
2

Час після
введення
(г)

Концентрація у
плазмі крові (мкг/мл)*

Концентрація у
СМР
(мкг/мл)*

Відношення
концентрації
у СМР/плазмі крові *

0,5

67,7 ± 51,2

5,7 ± 0,14

0,12 ± 0,14

1

44,1 ± 7,8

4,3 ± 1,5

0,10 ± 0,04

2

23,9 ± 12,9

3,6 ± 2,0

0,17 ± 0,09

4

11,7 ± 15,7

4,2 ± 1,1

0,87 ± 0,56

8

4,9 ± 5,9

3,3 ± 2,8

1,02 ± 0,64

* Вік
від 3,1 місяця
до 12 років
зі
стандартним
відхиленням
у
віці ± 3
роки.

Доза
препарату
50 мг/кг маси тіла при
внутрішньовенному
введенні упродовж 5-20 хвилин кожні 8 годин.
Концентрація
у плазмі
крові
та
СМР
визначалась
у
кінці
введення
на 2-й або 3-й
день лікування
препаратом.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Дорослі.

Інфекції,
спричинені
чутливою до
препарату
мікрофлорою:

−
Інфекції
нижніх
дихальних
шляхів,
включаючи
пневмонію і
бронхіт;

−       інфекції
сечових
шляхів (як
ускладнені,
наприклад
пієлонефрит,
так і без
ускладнень);

−
інфекції
шкіри та
м’яких
тканин;

−
інтраабдомінальні
інфекції,
включаючи перитоніт
та інфекції
жовчних
шляхів;

−       септицемія.

Емпірична
терапія
хворих із
нейтропенічною
гарячкою.

Профілактика
післяопераційних
ускладнень в
інтраабдомінальній
хірургії.

Діти

–
Пневмонія;

–
інфекції
сечовивідних
шляхів, у
тому числі
пієлонефрит;

–
інфекції
шкіри та
підшкірної
клітковини;

–
септицемія;

–
емпірична
терапія
хворих із
нейтропенічною
гарячкою;

–
бактеріальний
менінгіт.

Протипоказання.

Препарат
протипоказаний
пацієнтам з
реакціями
гіперчутливості
до цефепіму
або               L-аргініну,
а також до
антибіотиків
цефалоспоринового
ряду,
пеніцилінів
або інших
β-лактамних
антибіотиків.

Особливі
заходи
безпеки.

Надходження
лікарського
засобу у
зовнішнє
середовище
слід звести
до мінімуму.
Слід
запобігати
потраплянню
лікарського
засобу у
каналізаційну
систему або
побутові
відходи.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Застосовуючи
високі дози
аміноглікозидів
одночасно з цефепімом,
слід
ретельно контролювати
функцію
нирок через
потенційну
нефротоксичність
та
ототоксичність
аміноглікозидних
антибіотиків.
Нефротоксичність
відзначалася
після
одночасного
застосування
інших
цефалоспоринів
з
діуретиками,
такими як
фуросемід.

Цефепім
концентрацією
від 1 до 40 мг/мл
сумісний з
такими
парентеральними
розчинами:

0,9 %
розчин
натрію
хлориду для
ін’єкцій; 5 і 10 %
розчини
глюкози для
ін’єкцій;
розчин     6М
натрію
лактату для
ін’єкцій,
розчин 5 %
глюкози і 0,9 %
натрію
хлориду для
ін’єкцій;
розчин
Рінгера з лактатом
і 5 % розчином
глюкози для
ін’єкцій.

Щоб
уникнути
можливої
лікарської
взаємодії з
іншими
препаратами,
розчини
цефепіму (як
і більшості
інших b-лактамних
антибіотиків)
не слід
вводити
одночасно з
розчинами
метронідазолу,
ванкоміцину,
гентаміцину, тобраміцину
сульфату і
нетилміцину
сульфату. У
разі
одночасного
застосування
із зазначеними
препаратами
слід вводити
кожен
антибіотик
окремо.

Вплив на
результати
лабораторних
тестів.

Застосування
цефепіму
може
призвести до хибно-позитивної
реакції на
глюкозу в
сечі у разі
використання
реактиву Бенедикта.
Рекомендується
використовувати
тести на
глюкозу на
основі
ферментної
реакції
окислення
глюкози.

Особливості
застосування.

Гіперчутливість.
Необхідно
точно
визначити, чи
відзначалися
раніше у
хворого
реакції
гіперчутливості
негайного
типу на цефепім,
цефалоспорини,
пеніциліни
або інші               b-лактамні
антибіотики.
Антибіотики
варто призначати
з
обережністю
всім хворим
із будь-якими
формами
алергії,
особливо на
лікарські
препарати.
При появі
алергічної
реакції
застосування
препарату
слід припинити.
Тяжкі
реакції
гіперчутливості
негайного
типу можуть
вимагати
застосування
адреналіну
та інших форм
терапії.

Для
пацієнтів з
високим
ризиком
тяжких інфекцій
(наприклад у
пацієнтів,
які мають в анамнезі
трансплантацію
кісткового
мозку при
зниженій його
активності,
що
відбувається
на тлі злоякісної
гемолітичної
патології з
тяжкою прогресуючою
нейтропенією)
монотерапія може
бути
недостатньою,
тому
показана комплексна
антимікробна
терапія.

При
застосуванні
практично
всіх
антибіотиків
широкого
спектра дії
повідомляли
про випадки
псевдомембранозного
коліту. Тому
важливо
враховувати
можливість
розвитку
цієї
патології у
разі
виникнення
діареї під
час
лікування
Цефепімом.
Легкі форми
коліту були
оборотні і
зникали
після
припинення
застосування
цефепіму;
помірні або
тяжкі стани
можуть
потребувати
спеціального
лікування.

З
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
захворюваннями
травного
тракту,
особливо
колітом.

Перед
введенням
необхідно
провести
шкірну пробу
на
переносимість.

При
тривалому
лікуванні
необхідно
регулярно
контролювати
функціональні
показники
печінки,
нирок та
органів
гемопоезу.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну< 60
мл/хв) дозу
цефепіму
слід відкоригувати,
щоб
компенсувати
повільну
швидкість
ниркового
виведення.
Оскільки
пролонговані
концентрації
антибіотика
у сироватці
крові
можливі при
звичайних
дозах у
пацієнтів з нирковою
недостатністю
або іншими
станами, які
можуть
погіршити
функції
нирок,
підтримуючу
дозу
потрібно
зменшити при
введенні
цефепіму
таким
пацієнтам.
Ступінь порушення
функції
нирок,
тяжкість
інфекції і сприйнятливості
до
організмів,
які спричинили
інфекцію,
слід
враховувати
при визначенні
наступної
дози.

При
застосуванні
цефепіму, як
і при застосуванні
інших
препаратів
цієї групи,
серйозні
побічні
реакції, такі
як оборотні
енцефалопатії
(сплутаність
свідомості, у
тому числі
затьмарення
свідомості),
міоклонія,
судоми та/або
ниркова
недостатність,
спостерігалися
найчастіше у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
які отримували
дози
препарату, що
перевищували
рекомендовані,
та у
пацієнтів
літнього
віку з нирковою
недостатністю
на тлі
рекомендованих
доз цефепіму.
Деякі
випадки
траплялись у
пацієнтів,
які
отримували
дози, що були
скориговані
з
урахуванням
функції їх
нирок. У більшості
випадків
симптоми
нефротоксичності
були
оборотні і
зникали
після
припинення застосування
цефепіму
та/або після
гемодіалізу.

Фармакокінетика
цефепіму у
хворих із
порушеннями
функції
печінки не
змінена. Коригування
дози для
таких хворих
не потрібне.

Застосування
антибактеріальних
засобів спричиняє
зміну
нормальної
флори
товстої кишки
і може
спричинити
розростання
клостридій.
Дослідження
вказують на
те, що токсин,
який
продукується  Clostridium difficile, є
основною
причиною
антибіотикоасоційованого
коліту. Після
підтвердження
діагнозу
псевдомембранозного
коліту
необхідно
вжити терапевтичних
заходів.
Псевдомембранозний
коліт
помірного
ступеня
тяжкості
може минати
після
припинення
застосування
препарату. У
разі
помірного і
тяжкого
ступенів необхідно
розглянути
доцільність
застосування
рідин і електролітів,
поповнення
білків і
застосування
антибактеріального
препарату,
ефективного
щодо Clostridium difficile.

Застереження.

Малоймовірно,
що
призначення
цефепіму при
відсутності
доведеної
або
підозрюваної
бактеріальної
інфекції або
профілактичне
застосування
буде
корисним, але
це може
збільшити
ризик появи
бактерій,
несприйнятливих
до цього
лікарського
засобу. Тривале
застосування
цефепіму (як
і інших
антибіотиків)
може призвести
до розвитку
суперінфекції.
Необхідно
проводити
повторну
перевірку
стану
пацієнта. У
разі
розвитку
суперінфекції
необхідно
вжити
адекватних
заходів.

Багато
цефалоспоринів,
включаючи
цефепім,
асоціюються
зі зниженням
активності
протромбіну.
До групи
ризику
входять
пацієнти з
порушенням
функції
печінки або
нирок,
пацієнти, які
погано
харчуються, а
також ті, хто
приймає
тривалий
курс
антимікробної
терапії. Необхідно
контролювати
протромбін у
пацієнтів
групи ризику
і  в
разі
необхідності
призначати
вітамін К.

У
період
застосування
цефепіму
можуть бути
отримані
позитивні
результати
прямого
тесту Кумбса.
При
проведенні
гематологічних
або
трансфузійних
процедур при
визначенні
групи крові
перехресним
способом, коли
проводиться
антиглобуліновий
тест або у
ході тесту
Кумбса для
новонароджених,
матері яких
отримували
антибіотики
групи
цефалоспоринів
до пологів,
слід враховувати,
що
позитивний
тест Кумбса
може бути результатом
застосування
препарату.

Застосовуючи
дітям
лідокаїн як
розчинник,
слід брати до
уваги
інформацію з
безпеки
лідокаїну.

Було
доведено, що
L-аргінін
змінює
метаболізм
глюкози та
одночасно
збільшує
рівні калію у
сироватці
крові при
застосуванні
доз, які у 33
рази
перевищують
максимальну
рекомендовану
дозу
цефепіму.
Ефекти при
більш низьких
дозах на
даний момент
невідомі.

Як
і у випадку з
іншими
антибіотиками,
застосування
цефепіму
може
призводити
до колонізації
нечутливою
мікрофлорою.
При розвитку
суперінфекцій
під час
лікування необхідно
вжити відповідних
заходів.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Випробовування
на тваринах
продемонстрували
відсутність
впливу на
репродуктивну
функцію і
відсутність
будь-якого
шкідливого
впливу на
плід, однак
адекватні і
добре
контрольовані
дослідження
серед
вагітних
жінок не
проводили,
тому цефепім у
період
вагітності  можна
застосовувати
тільки тоді,
коли
очікувана
користь для
матері
перевищує
потенційний
ризик для плода.

Цефепім
проникає у
грудне
молоко
у дуже
низьких
концентраціях.
Тому на період
лікування
препаратом
годування груддю
слід
припинити.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Оскільки
під час
лікування
можуть
виникати
побічні
реакції з
боку
центральної
нервової
системи, слід
утримуватися
від
керування
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Звичайне
дозування
для дорослих
становить 1 г,
вводити
внутрішньовенно
або
внутрішньом’язово
з інтервалом
у 12 годин.
Звичайна
тривалість
лікування становить       7-10
днів; тяжкі
інфекції
можуть
потребувати
більш
тривалого
лікування.

Однак
дозування і
шлях
введення
слід варіювати
залежно від
чутливості
мікроорганізмів-збудників,
ступеня
тяжкості
інфекції, а
також
функціонального
стану нирок
хворого. Рекомендації
стосовно
дозування Цефепіму
для дорослих
наведені у
таблиці 2.

Таблиця
2

Ступінь
тяжкості
інфекції

Доза
та спосіб
введення

Частота

Інфекції
сечовивідних
шляхів
легкої та середньої
тяжкості

500 мг   ̶  1 г внутрішньовенно
або
внутрішньом’язово

кожні
12 годин

Інші
інфекції
легкої та
середньої
тяжкості

1 г внутрішньовенно
або
внутрішньом’язово

кожні
12 годин

Тяжкі
інфекції

2 г
внутрішньовенно

кожні
12 годин

Дуже
тяжкі та
загрозливі
для життя
інфекції

2 г
внутрішньовенно

кожні
8 годин

Профілактика
розвитку
інфекцій при
проведенні хірургічних
втручань. За 60 хвилин
до початку
хірургічної
операції
дорослим вводиться
2 г препарату
внутрішньовенно
протягом 30 хвилин.
Після
завершення
вводити
додатково 500
мг
метронідазолу
внутрішньовенно.
Розчини метронідазолу
не слід
вводити
одночасно з цефепімом.
Систему для
інфузії
перед введенням
метронідазолу
слід промити.

Під
час тривалих
(понад 12 годин)
хірургічних
операцій
через 12 годин
після першої
дози рекомендується
повторне
введення
рівної дози цефепіму
з наступним
введенням
метронідазолу.

Порушення
функції
нирок.
Хворим   із
порушеннями   функції
нирок
(кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
дозу
препарату
слід відкоригувати.
Початкова
доза
препарату
повинна бути
такою ж, як і для
хворих із
нормальною
функцією
нирок.
Рекомендовані
підтримуючі
дози
цефепіму
наведені в
таблиці 3.

Рекомендовані
дози
цефепіму для
дорослих

Таблиця
3

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

Рекомендовані
дози

> 60

Звичайне
дозування
адекватне
тяжкості інфекції
(див.
попередню
таблицю),
коригування
дози не
потрібне

2 г
кожні

8 годин

2 г
кожні

12 годин

1 г
кожні

12 годин

500 мг
кожні   12
годин

30-50

Коригування
дози
відповідно
до кліренсу креатиніну

2 г
кожні 12 годин

2 г
кожні

24 години

1 г кожні

24 години

500 мг
кожні

24 години

11-29

2 г
кожні 24 годин

1 г
кожні

24 години

500 мг
кожні 24
години

500 мг кожні

24 години

≤10

1 г
кожні 24 годин

500 мг
кожні 24
години

250 мг
кожні 24
години

250 мг кожні

24 години

Гемодіаліз

500 мг
кожні

24 години

500 мг
кожні 24
години

500 мг кожні
24 години

500 мг кожні

24 години

Якщо
відома
тільки
концентрація
креатиніну в
сироватці
крові,
кліренс
креатиніну
можна
визначати за
наведеною
нижче
формулою.

Чоловіки:

маса тіла
(кг) × (140 - вік)

кліренс
креатиніну
(мл/хв) =
---------------------------------------------------;

72 ×
креатинін
сироватки
(мг/дл)

Жінки:

кліренс
креатиніну
(мл/хв.) =
вищенаведене
значення × 0,85.

При
гемодіалізі
за 3 години
виділяється
з організму приблизно
68 % від дози
препарату.
Після
завершення
кожного
сеансу
діалізу
необхідно
вводити повторну
дозу, яка
дорівнює
початковій
дозі. При
безперервному
амбулаторному
перитонеальному
діалізі
препарат
можна застосовувати
у початкових
нормальних
рекомендованих
дозах 500 мг, 1 або
2 г залежно
від тяжкості
інфекції з
інтервалом
між дозами 48
годин.

Дітям
із порушеною
функцією
нирок рекомендується
зменшення
дози або
збільшення інтервалу
між
введеннями.

Розрахунок
показників
кліренсу
креатиніну у
дітей:

0,55 × зріст (см)

кліренс
креатиніну
(мл/хв/1,73 м2) =
---------------------------------------------

сироватковий
креатинін
(мг/дл)

або

0,52 × зріст (см)

кліренс
креатиніну
(мл/хв/1,73 м2) =
------------------------------------------   - 3,6

сироватковий
креатинін
(мг/дл)

Діти від 1 до 2
місяців. Тільки
за життєвими
показаннями
30 мг/кг маси
тіла кожні 12
або 8 годин.
Стан дітей з
масою тіла до
40 кг, які
отримують
цефепім, слід
постійно
контролювати.

Діти від 2
місяців.
Максимальна
доза для
дітей не
повинна перевищувати
рекомендовану
дозу для
дорослих.
Звичайна
рекомендована
доза для
дітей, що
мають масу
тіла до 40 кг, у
разі ускладнених
або
неускладнених
інфекцій сечових
шляхів
(включаючи
пієлонефрит),
при неускладнених
інфекціях
шкіри,
пневмонії, а
також у разі
емпіричного
лікування
фебрильної нейтропенії
становить 50
мг/кг кожні 12
годин (хворим
на фебрильну нейтропенію
та
бактеріальний
менінгіт – кожні 8
годин).
Звичайна тривалість
лікування
становить 7-10
днів, тяжкі
інфекції
можуть
вимагати
більш
тривалого
лікування.

Введення
препарату. Цефепім
можна
вводити
внутрішньовенно
або за
допомогою
глибокої
внутрішньом’язової
ін’єкції у
велику м’язову
масу
(наприклад, у
верхній
зовнішній
квадрант
сідничного
м’яза – gluteus maximus).

Внутрішньовенне
введення.
Внутрішньовенний
шлях
введення
кращий для
хворих із тяжкими
або
загрозливими
для життя
інфекціями.

При
внутрішньовенному
введенні
Цефепім
розчиняти у 5
мл або 10 мл
стерильної
води для ін’єкцій,
у 5 % розчині
глюкози для
ін’єкцій або
0,9 % розчині
натрію
хлориду, як
зазначено у
наведеній нижче
таблиці.
Вводити
внутрішньовенно
повільно
протягом          3-5
хвилин або
через
систему для
внутрішньовенного
введення.

Внутрішньом’язове
введення. Цефепім
можна
розчиняти у стерильній
воді для ін’єкцій,
0,9 %
розчині
натрію
хлориду для
ін’єкцій, 5 % розчині
глюкози для
ін’єкцій,
бактеріостатичній
воді для ін’єкцій
з парабеном
або
бензиловим
спиртом, 0,5 % або
1 % розчині
лідокаїну гідрохлориду
в
концентраціях,
що вказані
нижче в
таблиці 4.

При
застосуванні
лідокаїну як
розчинника
слід перед
введенням
зробити
шкірну пробу
на його
переносимість.

Таблиця 4

Об’єм розчину
для
розведення
(мл)

Приблизний
об’єм отриманого розчину
(мл)

Приблизна
концентрація
цефепіму
(мг/мл)

Внутрішньовенне
введення

1
г/ флакон

10

11,4

90

Внутрішньом’язове
введення

1
г/ флакон

3,0

4,4

230

Відновлений
розчин
хімічно та
фізично стійкий
протягом 24
годин при
кімнатній
температурі.
Для
запобігання
мікробіологічному
забрудненню
бажано
використати
розчин
одразу після
розведення.
Якщо розчин
не
використали
одразу,
термін та
умови
зберігання –
на відповідальності
лікаря.
Загальний
час між відновленням,
розведенням,
зберіганням
у рефрижераторі
при
температурі
2-8 °С та застосуванням
не повинен
перевищувати
7 днів. Як і
інші
парентеральні
лікарські
препарати,
приготовлені
розчини препарату
перед
введенням
слід
перевіряти
на
відсутність
механічних
включень.

Для
ідентифікації
мікроорганізму-збудника
(збудників) і
визначення
чутливості
до цефепіму
варто зробити
відповідні мікробіологічні
дослідження. Однак
цефепім
можна
застосовувати
як монотерапію
ще до
ідентифікації
мікроорганізму-збудника,
тому що він
має широкий
спектр
антибактеріальної
дії щодо
грампозитивних
і грамнегативних
мікроорганізмів.
У хворих із
ризиком
змішаної
аеробно/анаеробної
(включаючи Bacteroides
fragilis) інфекції
до
ідентифікації
збудника
можна
розпочинати
лікування
цефепімом у
комбінації з
препаратом,
що впливає на
анаероби.

Діти.

Застосовувати
дітям віком
від 1 місяця.

Передозування.

Симптоми.
У
випадках
значного
перевищення
рекомендованих
доз, особливо
у хворих із
порушеною
функцією
нирок, посилюються
прояви
побічних
реакцій. Симптоми
передозування
включають
енцефалопатію,
що
супроводжується
галюцинаціями,
порушенням
свідомості, ступором,
комою;
міоклонію;
епілептоформні
напади;
нейром’язову
збудливість.

Лікування.
Слід
припинити
введення
препарату,
провести
симптоматичну
терапію.

Застосування
гемодіалізу
прискорює
видалення
цефепіму з
організму;
перитонеальний
діаліз
малоефективний.
Тяжкі
алергічні
реакції
негайного
типу потребують
застосування
адреналіну
та інших форм
інтенсивної
терапії.

Побічні
реакції.

Цефепім
зазвичай
переноситься
добре, побічні
ефекти
виникають
рідко.

З боку
імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
включаючи
анафілаксію,
анафілактичний
шок, ангіоневротичний
набряк,
свербіж,
висипання,
кропив’янка,
підвищення
температури;

З боку
дихальної
системи: кашель,
біль у горлі, задишка;

З боку
серцево-судинної
системи:
тахікардія,
вазодилатація,
біль у
грудях;

З боку
травного
тракту: нудота,
блювання,
диспепсія,
кандидоз слизової
оболонки ротової
порожнини,
зміна
відчуття
смаку, діарея,
псевдомембранозний
коліт, біль у
животі,
запор.

З боку
нервової
системи: головний
біль,
безсоння,
неспокій,
сплутаність
свідомості, судоми,
запаморочення,
парестезія,
епілептиформні
напади,
міоклонія,
енцефалопатія
(втрата
свідомості,
галюцинації,
ступор, кома).

З боку
гепатобіліарної
системи: гепатит,
холестатична
жовтяниця.

Інші: астенія, пітливість,
гарячка, геніальний
свербіж, вагініт,
біль у спині,
периферичні
набряки.

Локальні
реакції у
місці
введення
препарату:

при
внутрішньовенному – флебіт
та запалення;

при
внутрішньом’язовому – біль у
місці
ін’єкції,
запалення.

Рідко
можливі
відхилення
показників
лабораторних
аналізів від
норми.
Побічні
ефекти мали
транзиторний
характер.

Лабораторні показники: збільшення
рівня аланінамінотрансферази,
аспартатамінотрансферази,
лужної фосфатази,
загального
білірубіну,
анемія, еозинофілія,
збільшення
протромбінового
часу або
парціального
тромбопластинового
часу і
позитивний
результат
тесту Кумбса
без гемолізу.
Тимчасове
збільшення
азоту
сечовини
крові та/або
креатиніну сироватки
крові,
транзиторна
лейкопенія, нейтропенія,
транзиторна
тромбоцитопенія
відзначалися
у менш ніж 0,5 %
пацієнтів.
Також
відзначалась
лейкопенія і
нейтропенія.

Місцеві
реакції у
місці
внутрішньовенного
вливання
(флебіти і
запалення) та
при
внутрішньом’язовому
введенні
виникають
рідко.

Можливі
побічні
реакції,
характерні
для антибіотиків
групи
цефалоспоринів:
синдром
Стівенса-Джонсона,
мультиформна
еритема,
токсичний
епідермальний
некроліз, токсична
нефропатія,
апластична
анемія,
гемолітична
анемія, кровотечі,
порушення
функції
печінки, холестаз,
панцитопенія.

Термін
придатності.

2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
в
недоступному
для дітей місці.

Несумісність.

Не
змішувати в
одній
ємкості з
іншими лікарськими
засобами.
Застосовувати
розчинники,
зазначені у
розділі
«Спосіб
застосування
та дози».

Упаковка.

По 1000
мг
порошку для
розчину для
ін’єкцій у
флаконах №1
або №10 у
пачках з
картону.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

Зейсс
Фармас’ютікелс
Пвт. Лтд./Zeiss Pharmaceuticals Pvt. Ltd.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Дільниця
№ 72, ЕПІП, фаза-1,
Джармаджри,
Бадді, Район-Солан,
Хімачал Прадеш,
Індія/ Plot No. 72, EPIP, Phase-I, Jharmajri, Baddi, Distt. Solan, (H. P.), India

Заявник.

ААР ФАРМА ФЗ-ЛЛС,
Обʼєднанні
Арабські
Емірати/

AAR PHARMA FZ-LLC, United Arab Emirates

Місцезнаходження
заявника.

Приміщення
702, 7-й поверх,
Будівля:
ДіЕсСі Тауер,
п/с – 478837, Дубай, Обʼєднанні
Арабські
Емірати

Premises 702, 7th Floor, Building: DSC Tower, Post Box -
478837, Dubai, United Arab Emirates